КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/6570/23                                                                                        Головуючий у І інстанції Лукач О.П.
Провадження №22-ц/824/7261/2024                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
УСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з даними позовом, просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 08 квітня 1986 року Лебедівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис №5. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ».
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 08 квітня 1986 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох синів, які є повнолітніми. 
Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач зловживає спиртними напоями, у нетверезому стані влаштовує сварки та бійки, переважна більшість сварок відбувається через безпідставні ревнощі відповідача. 
Тривалий час шлюбно-сімейні відносини з відповідачем не підтримують, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет. 
Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечитиме її інтересам.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 08 квітня 1989 року Лебедівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис №5.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення судом було ухвалене за відсутності відповідача, який не був ознайомлений зі змістом позовної заяви. Ухвалу про відкриття провадження у справі він отримав поштою 22.12.2023, тобто після ухвалення рішення. Вказує, що представник відповідача була присутня у судовому засіданні, однак не мала змоги надати обґрунтовані пояснення по справі по суті заявлених вимог, а тим більше надати докази на підтвердження необхідності надання сторонам строку на примирення.
При ухваленні рішення, судом не вирішене питання щодо надання сторонам строку на примирення та не враховано, що сторони більше 30 років перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач проти розірвання шлюбу заперечує.
Позивачка ОСОБА_2 не скористалась своїм правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, зазначила, що протягом п`яти місяців з дня ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем не вживалось жодних заходів, спрямованих на примирення сторін.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 квітня 1989 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Лебедівською сільською радою Вишгородського району Київської області.
Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.
Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.
Відповідно до ст. 105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані вчиняє сварки та бійки, переважна більшість яких відбуваються через безпідставні ревнощі з боку відповідача. Тривалий час сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом в порушення вимог ст. 111 СК України не вжито заходів до примирення подружжя та надання сторонам строку на примирення, враховуючи наступне.
У відповідності до положень статті 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи та надання сторонам строку на примирення.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.
Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність неповнолітніх дітей, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Крім того, суд першої інстанції правильно вказав на те, що клопотання представника відповідача про надання строку на примирення не є достатньо обґрунтованим для надання сторонам строку на примирення. При цьому судом надано відповідну оцінку доказам протиправної поведінки відповідача, який зловживає спиртними напоями та  в нетверезому стані вчиняє сварки та бійки, погрожує позивачу, що підтверджується терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 19 листопада 2023 року, виданим у зв`язку щодо своєї дружини ОСОБА_2 .
За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, яке полягає в ненаданні часу для примирення подружжя, є необґрунтованим, а тому не може бути підставою для скасування рішення.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом першої інстанції розглянуто спір за відсутності відповідача, оскільки у судовому засіданні приймав участь представник відповідача, - ОСОБА_4 , яка в повній мірі забезпечила представництво інтересів відповідача в ході розгляду справи.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак, судом першої інстанції, враховуючи межі заявлених позивачкою вимог, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
РішенняВишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 28 травня 2024 року.

 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А