ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 577/5002/20
провадження № 51-6871км23  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                 ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого 
ОСОБА_7 на ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області 
від 13 травня 2021 року та Сумського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням  
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області 
від 13 травня 2021 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, на підставі ст. 47 цього Кодексу у зв`язку з передачею його на поруки колективу вченої ради факультету економіки та управління ДВНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за умови, що він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилитиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишено без розгляду.
 
Рішення стосовно процесуальних витрат не прийнято.
 
Згідно з обвинуваченням ОСОБА_8 02 липня 2020 року близько 18:00 неподалік заводу «Червоний металіст» на АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків під час сварки завдав правим кулаком одного удару в ліву частину рота потерпілому ОСОБА_7 , у результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді крововиливу внутрішньої поверхні нижньої губи зліва з переходом на середину та червону кайму, рани нижньої губи зліва, травматичного пошкодження 1, 2 зубів знизу справа та зліва, які за ступенем тяжкості належать до ушкоджень середньої тяжкості.
 
Сумський апеляційний суд ухвалою від 09 серпня 2023 року рішення місцевого суду залишив без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення на скаргу 
 
У касаційній скарзі потерпілий просить скасувати ухвали місцевого та  апеляційного судів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Вважає, що суд першої інстанції неправомірно закрив кримінальне провадження на підставі ст. 47 КК і передав обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки.
 
На обґрунтування такої позиції вказує, що ОСОБА_8 винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю не визнав, щиро не розкаявся, матеріальні й моральні збитки не відшкодував, а лише повернув 
2000 грн, що не свідчить про щирість його каяття. До того ж під час вчинення  злочину він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
 
Крім того, указує, що протокол засідання вченої ради факультету не підписали всі її члени, на засіданні були присутні 28 членів вченої ради із 37, і незрозуміло, чи був її склад у такій кількості легітимним. Поза увагою судів залишилося питання, чи могла вчена рада факультету вплинути на ОСОБА_8 з метою його виправлення. 
 
На переконання потерпілого, прохання членів колективу до суду про передачу їм на поруки особи має бути не формальним, а вмотивованим із зазначенням заходів виховного характеру, які будуть застосовані з метою недопущення вчинення особою нових кримінальних правопорушень. У цьому кримінальному провадженні клопотання декана факультету економіки та управління ДВНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не містить належної мотивації.  
 
Потерпілий вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про залишення без розгляду цивільного позову стосовно відшкодування матеріальних збитків у розмірі 4638,76 грн та моральної шкоди - 60 000 грн і  відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
 
На думку потерпілого, сукупність наведених фактів свідчить, що суд першої інстанції необгрунтовано закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 і передав останнього на поруки на підставі ст. 47 КК.
 
Апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, безпідставно погодився з висновками місцевого суду, належним чином не з`ясував необхідних обставин, чим не дотримався приписів статей 370, 419 КПК.
 
У запереченнях на касаційну скаргу законний представник неповнолітнього ОСОБА_9 вказує на невмотивованість доводів потерпілого в касаційній скарзі та законність і обґрунтованість судових рішень.
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Захисник та прокурор не підтримали доводів касаційної скарги потерпілого і просили судові рішення залишити без зміни.  

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, прокурора і перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілого підлягає задоволенню на таких підставах. 
 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Статтею 370 КПК визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості 
та вмотивованості судового рішення. Так, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, 
в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Доводи потерпілого про те, що суд необґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК та не стягнув витрати на правничу допомогу, заслуговують на увагу.    
 
Суд першої інстанції звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 
ст. 122 КК у зв`язку з передачею його на поруки колективу факультету економіки та управління ДВНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі ст. 47 цього Кодексу.
 
Своє рішення про передачу ОСОБА_8 на поруки місцевий суд мотивував тим, що він у неповнолітньому віці вперше вчинив злочин, який за класифікацією належить до нетяжких, щиро кається у скоєному, позитивно характеризується за місцем навчання і частково відшкодував завдану шкоду.
 
Відповідно до протоколу № 8 засідання вченої ради факультету економіки та управління ДВНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було вирішено клопотати перед Конотопським міськрайонним судом про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу факультету економіки та управління.
 
Згідно зі ст. 47 КК особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності 
у зв`язку з передачею на поруки за сукупності таких умов: 
1) особа вчинила злочин вперше; 
2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 
3) злочин не є корупційним; 
4) особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася; 
5) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 
6) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінального провадження на цій нереабілітуючій підставі.
 
Водночас однією з обов`язкових умов для звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК є щире каяття особи у вчиненому нею злочині невеликої або середньої тяжкості вперше.
 
Згідно з правовими позиціями викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 166/1065/18) та  від 20 серпня 2020 року (справа № 750/1503/19), розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність відбувати покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка про визнання особою своєї винуватості, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий заявив вимогу про відшкодування йому 60 000 грн за заподіяні моральні збитки. На час судового розгляду ОСОБА_8 відшкодував 2000 грн та в суді висловлював позицію щодо продовження відшкодування збитків потерпілому у цій частині потерпілому. Втім на час постановлення рішення апеляційним судом, хоча вже був повнолітньою особою, будь-яких заходів з відшкодування збитків не вжив і втратив будь-яку зацікавленість у компенсації шкоди потерпілому.
 
Таким чином, потребують ретельної перевірки доводи потерпілого про те, що під час розгляду клопотання про передачу ОСОБА_8 на поруки він проявив нещирість стверджуючи всупереч установленим обставинам кримінального провадження, що заподіяв тілесні ушкодження потерпілому після того, як той намагався вдарити його палицею, про що було зазначено в протоколі вченої ради факультету, й обіцяючи відшкодувати надалі частину коштів потерпілому. Тобто суд, вирішуючи питання про передачу ОСОБА_8 на поруки, не приділив достатньої уваги й не надав оцінці протиріччям його показань в суді та поясненням під час розгляду його клопотання навчальним закладом, реальних дій щодо відшкодування заподіяних збитків не вжив, тому питання стосовно щирості каяття у вчиненому потребує ретельної перевірки.  
 
Крім того, згідно з матеріалами кримінального провадження потерпілий подав до суду документи, які підтверджують витрати на правову допомогу в розмірі 
15 000 грн (т. 1, а.с. 23-27). 
 
Водночас, приймаючи рішення, місцевий суд належним чином не врахував, що витрати на правову допомогу належать до процесуальних витрат, питання про відшкодування яких вирішуються під час закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. 
 
Щодо цього питання, колегія суддів бере до уваги сталу судову практику  Верховного Суду, зокрема викладену в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21) та 01 лютого 2024 року (справа № 930/497/23, провадження № 51-4798км23).
 
Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.
 
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасниківкримінального провадження. 
 
Як було зазначено вище, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрито на підставі ст. 47 КК у зв`язку з передачею особи на поруки трудового колективу, що є нереабілітуючою підставою.
 
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак з огляду на певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
 
Ця підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.
 
Таким чином, закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав 
і застосування до обвинуваченого більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє особу, стосовно якої кримінальне провадження закрито, від сплати процесуальних витрат пов`язаних із правовою допомогою.
 
Колегія суддів вважає, що невирішення питання про процесуальні витрати є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
 
Отже, суд першої інстанції та апеляційний суд, який погодився з рішенням місцевого суду, допустили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, що відповідно до вимог ст. 438 КПК є підставами для їх скасування.
 
Судові рішення в цьому кримінальному провадженні підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 
        
Під час нового розгляду необхідно врахувати наведене вище, ретельно перевірити доводи потерпілого, за необхідності повторно дослідити обставини кримінального провадження та постановити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.   

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
 
Ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області 
від 13 травня 2021 року та Сумського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                          ОСОБА_3