ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/9642/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року (суддя Лозицька І.О.) в справі № 160/9642/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років; зобов`язання нарахувати та виплатити на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою, позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Визначено, що недоліки позовної заяви позивачу усунути шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На думку апелянта, оскільки предметом спору є виплата позивачу у належному у розмірі грошового забезпечення, тобто порушення законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі при звільненні зі служби грошового забезпечення, це питання не регулюється приписами КАС України, а врегульовано положеннями КЗпП.
Відповідачем позивачу наказ про звільнення не доводився та не надався, у наказі відсутні суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої  статті 312 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення позивача до суду становить три місяці з дня звільнення зі служби. Оскільки позивача звільнено з військової служби 31 жовтня 2022 року, а з позовною заявою він звернувся до суду 12 квітня 2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення такого строку, про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , звільнений з військової служби наказом №328 від 31 жовтня 2022 року з 31 жовтня 2022 року, про що позивачем зазначено безпосередньо у позовній заяві.
За твердженням позивача при звільненні з військової служби йому не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців їх членів їх сімей».
З цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 11 квітня 2024 року.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання позивачем строку звернення до суду.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Приписами статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року, встановлювалось, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі – Закон №2352-IX), який набрав чинності 19 липня 2022 року, частина перша статті 233 КЗпП викладена в наступній редакції: 
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».
Статтею 234 КЗпП в редакції Закону №2352-IX встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Позивач звільнений з військової служби 31 жовтня 2022 року, тобто під час дії статті 233 КЗпП у редакції Закону № 2352-IX.
Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Як зазначено вище, частиною другою статті 233 КЗпП в редакції, що діє з 19 липня 2022 року, передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 КЗпП, яка регулює питання строків розрахунку при звільненні, в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, передбачена частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачується при звільненні з військової служби.
Отже, ця одноразова грошова допомога мала бути виплачена 31 жовтня 2022 року.
Враховуючи, що на час звільнення позивача з військової служби діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та приписи пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, за якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки звернення до суду, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, та відміну дії карантину постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, суд доходить до висновку, що тримісячний строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП має обраховуватися саме з 01 липня 2023 року. 
Позовна заява з вимогами про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги подана позивачем 11 квітня 2024 року, тобто із порушенням тримісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП.
Тому є правильним висновок суду першої інстанції про порушення позивачем строку звернення до суду.
Судом першої інстанції обґрунтовано визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені позивачем у заяві про поновлення такого строку, позаяк позивачем по суті не приведено будь-яких підстав в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.
В апеляційній скарзі позивач також не приводить таких підстав, зазначаючи лише про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про звернення до суду з цим позовом із порушенням місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
З цього питання суд вказує, що судом першої інстанції не робився висновок про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а вказано про порушення позивачем саме тримісячного строку звернення до суду. 
Верховним Судом в постанові від 17 липня 2018 року в справі № 521/21851/16-а висловлена правова позиція, за якою поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
В цьому випадку відсутні такі обставини, а заявлені причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в справі № 160/9642/24 залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в справі № 160/9642/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 19 червня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 червня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко