Справа № 130/3484/23
Провадження № 22-ц/801/834/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року	Справа № 130/3484/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Копаничук С.Г., 
суддів: Медвецького С. К., Оніщука В.В.,
учасники справи:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження  без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  товариства  з  обмеженою  відповідальністю «УКР  КРЕДИТ ФІНАНС» на  рішення  Жмеринського  міськрайонного  суду Вінницької  області від 12  лютого  2024 року, постановлене  у складі  судді Шепеля  К.А., у  справі  за  позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 24 липня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»  та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1244-2068. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 12400 грн строком на 300 днів, зі зниженою ставкою 2,5 % в день, стандартною ставкою 3 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу через банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» кредит відповідно до умов укладеного договору. Всупереч умовам кредитного договору відповідач порушив його умови і в кінцевому підсумку не повернув отримані кредитні кошти та не виконав взяті на себе зобов`язання перед кредитодавцем. Станом на 16 листопада 2023 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 51336 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 12400 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 38936 грн, яку позивач просив стягнути  з відповідачки.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1244-2068 від 24 липня 2023 року, в розмірі 14260 грн, що складається з простроченої заборгованості в сумі 12400 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 1860 грн,  а  також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 596 грн 44 коп. В частині стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 37076 грн - відмовлено.
У  апеляційній  скарзі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 37076 грн. Зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір у порядку частини першої статті 634 ЦК України, який в установленому порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення кредитного договору, а тому зазначені обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Відповідач заперечень щодо розрахунку заборгованості суду не надав. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Відповідно до ст. 367 УПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду  першої  інстанції оскаржується  лише  в  частині  вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, в сумі 37076 грн, у задоволенні  яких  позивачу  відмовлено,  тому апеляційним  судом   в    частині  задоволених судом позовних  вимог не  переглядається. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 лютого 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 у електронній формі укладено договір № 1244-2068 про відкриття кредитної лінії. Як вбачається з договору, позикодавець зобов`язується на умовах та на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі 12400 грн на 300 календарних днів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Даний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.
Згідно копії паспорту споживчого кредиту сторони погодили всі умови споживчого кредиту до укладення договору про споживчий кредит. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (а.с. 24 на звороті -26).
З копії таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1244-2068 відповідно до Методики Національного банку України, вбачається, що строк кредитування з 24 липня 2023 року по 18 травня 2024 року, сума кредиту за договором 12400 грн, чиста сума платежу/сума платежу за розрахунковий період 124000 грн,  проценти за користування кредитом 111600 грн, реальна річна процентна ставка 1 139 965 %.
З копії довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1244-2068 віл 24 липня 2023 року вбачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через  АТ КБ «Приват банк», здійснило перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 сумі 12400 грн (а.с.28- 32).
Відповідно до вимоги про усунення порушень умов договору  від 3 жовтня 2023 року №1244-2068/в, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу виконати протягом 10 днів з дати отримання вимоги взяті на себе зобов`язання за договором № 1244-2068 від 24 липня 2023 року та погасити заборгованість (а.с. 34 на звороті).
Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог, а також засад розумності, справедливості та положень ЗУ «Про захист прав споживачів».
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 37076 грн.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку відповідачки колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідач, проти якого в неоспорюваній частині частині ухвалене судове рішення, заперечень проти задоволеної частини вимог не заявляв, рішення не оскаржив, фактично погодившись із ним, колегія суддів, ураховуючи принцип диспозитивності, вважає за необхідне в цій частині залишити оскаржуване судові рішення без змін, оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою позивача, не може погіршувати його становище.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Разом з тим, позивач не надав розрахунок заборгованості який би містив відомості про фактично отримані кошти відповідачем (тіло кредиту), нараховані відсотки, пеню, штрафи, їх погашення. 
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 – ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Крім цього, доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не
є первинним документом, а тому він не може підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також розмір зазначеної заборгованості. 
Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі, й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. 
Отже, колегія суддів вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру кредитної заборгованості по відсоткам не підтвердив її первинними бухгалтерськими документами, не надав суду оригінали електронних документів, у тому числі платіжних документів (касових та банківських), а тому у межах наявних у матеріалах справи доказів не виявляється можливим встановити відповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, оскільки відповідачка не спростувала доводів позовної заяви та доказів на підтвердження позовних вимог, є безпідставними.
Так відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість та підставність позовних вимог. ЦПК України не містить імперативного обов`язку для відповідача спростовувати недоведені, безпідставні позовні вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                           С. Г. Копаничук 
судді:                                                                 С. К. Медвецький
                                                                     В. В. Оніщук