ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       10 квітня 2024 року                м. Чернівці                Справа № 715/3686/23

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар: Тодоряк Г.Д.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Григорчака Ю.П., -
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просив витребувати від ГУ ДПС у Чернівецькій області інформацію про суми, вказаних у звітах відповідачем доходів від зайняття усіма видами діяльності у період з 2020 – 2023 роках та суми доходів і розмір сплачених податків ТОВ «Елегант Делюкс», ТОВ «Авто Клуб Сервіс» (а.с.12-13).
Мотиви заяви зводяться до того, що судом першої інстанції було спрямовано запит на отримання запитуваної інформації, однак ГУ ДПС у Чернівецькій області відмовило в наданні такої з підстав можливості надання такої виключно на підставі рішення суду. 
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2024 року заяву ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Витребувано з ГУ ДПС у Чернівецькій області інформацію про суми, вказаних у звітах доходів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Коровія Чернівецького району Черінвецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , від зайняття усіма видами діяльності у період 2020-2023 років. Витребувано з ГУ ДПС у Чернівецькій області інформацію про заявлені суми доходів та розмір сплачених податків суб`єктами господарювання: ТОВ «Елегант Делюкс» та ТОВ «Авто Клуб Сервіс».
Не погоджуючись із вказаною ухвалою  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить суд апеляційної інстанції таку скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Провадження №22-ц/822/360/24
Вказує, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме чч.3-4 ст.117 ЦПК України.
Звертає увагу на те, що порушення судом здійснення тих чи інших процесуальних дій не може бути підставою для визнання можливості знищення чи отримання доказів, а відповідно і підставою для задоволення заяви про забезпечення доказів.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи заяву про забезпечення доказів суд вказав, що представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, а саме інформації з ДПС, яке було задоволено, проте вимога суду держателем відповідної інформації виконана не була, оскільки, на його думку, вона була викладена в запиті, а не в ухвалі, що не є підставою для надання такої інформації. Оскільки запитувана судом інформація входить до предмету доказування, суд вважає за можливе витребувати її ухвалою.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, з виділених матеріалів справи вбачається наступне.
У лютому 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів (а.с.12-13).
Стаття 116 ЦПК України регулює підстави та порядок забезпечення доказів, де в ч.1 визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Частиною другою статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення доказів є, у тому числі, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.
Підстави витребування доказів, вимоги до форми і змісту клопотання учасника справи про витребування доказів, а також порядок розгляду судом цього клопотання визначено статтею 84 ЦПК України.
Відповідно до пунктів чотири-п`ять частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів, з обґрунтуванням об`єктивних фактів.
Аналізуючи положення ЦПК України у зіставленні з вимогами заявника насамперед слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.
Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й, насамперед, запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18
Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).
Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.
З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається та не спростовується матеріалами справи, що сторона позивача подала клопотання про витребування доказів, а надалі вказав, що дослідивши матеріали заяви про забезпечення доказів та виходячи з ненадання необхідної інформації з боку держателя такої внаслідок невиконання запиту суду задовольнив відповідну заяву, а в резолютивній частині ухвали задовольнив заяву про витребування доказів.
Таким чином, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно застосував положення ст.116 ЦПК України про витребування доказів як складової інституту забезпечення доказів, а по-друге, порушив вимоги статті 260 ЦПК України, оскільки є невідповідність між висновками суду, викладеними у мотивувальній та резолютивній частинах ухвали суду.
Так, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви (ч.5 ст.118 ЦПК України).
В даному випадку підстав для забезпечення доказів немає. У цій справі відсутні обставини, які б свідчили про те, що документи, які просив витребувати заявник, буде втрачено або збирання чи подання цієї інформації згодом стане неможливим чи утрудненим.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що слід відрізняти такі процесуальні дії як: 1) забезпечення та 2) витребування доказів (ч.4 ст.84 ЦПК України).
Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення ст.116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.
З урахуванням того, що ухвала суду не містить мотивів для задоволення заяви, а тільки те, що держателем інформації така не надана на запит суду з вини останнього, така постановлена без додержанням вимог процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Отже, апеляційний суд доходить висновків про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело постановлення незаконної ухвали. 
Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, крім іншого, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. При таких обставинах надавати оцінку мотивам ухвали суду щодо наявності підстав залишення позовної заяви без розгляду не є необхідним.
Керуючись ст.ст.379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                        І.Н. Лисак
Судді:                                                І.М. Литвинюк
                                                               І.Б. Перепелюк