ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3841/24                Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 22-ц/818/1742/24        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року                                                                                       м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                                Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,        
за участю секретаря судового засідання        Зінченко М.О.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лиска Павла Олександровича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2024 року по цивільній справ № 638/3841/24, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини
В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
Разом з позовною заявою до суду позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дотримуватись наступного графіку спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
1) Можливість спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень у часі з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини, але не менше ніж 90 хвилин на день;
2) Можливість зустрічей з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
- у будні дні (з понеділка по п`ятницю) після занять в навчальному закладі, з можливістю проведення часу разом після занять, допомоги у навчальному процесі на 3 години;
- кожного парного тижня (нумерація тижнів з початку року) з п`ятниці після занять у навчальному закладі (а у разі відсутності занять з 19:00 год) до 19:00 год неділі з можливістю ночівлі за місцем мешкання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
3) Можливості спільного відпочинку без присутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з покладанням на неї обов`язку видачі дозволу (довіреності) на перетин кордону та видачі закордонного паспорту:
- щорічно з 24 липня по 12 серпня;
- у парні роки з 21 по 29 жовтня; з 6 по 14 квітня; з 25 травня по 2 червня;
- у непарні роки з 16 грудня по 1 січня; з 10 по 18 лютого; з 29 березня по 5 квітня.
В обґрунтування заяви зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_4 та до початку повномасштабного вторгнення РФ проживали разом. Після 24.02.2022 відповідачка з сином вимушено переїхали з м. Харкова. Останні пів року відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною дистанційно та взагалі у будь-який спосіб, налаштовує його проти батька. При цьому син емоційно, духовно ближче до позивача, при спілкуванні виявляв бажання проживати з ним, до війни більшу частину часу проводив зі позивачем. 
Як зазначає позивач, покладення таких обов`язків на матір надасть можливість позивачу підтримувати контакт із сином та не втратити такий важливий для психоемоційний зв`язок, і підтримувати майже такі ж як раніше довірчі та близькі стосунки. Наголошує, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. 
Окрім того зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом спору в межах даної справи є визначення місця проживання дитини з батьком. Проте, непроведення спілкування з батьком, втрата психоемоційного зв`язку стане наслідком того, що син взагалі не захоче спілкуватись з батьком через деякий час, чого допустити неможливо, це явно зашкодить правам та інтересам сина та батька. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення, а також не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача у майбутньому, за захистом яких звернувся позивач. 
При цьому, на думку позивача, єдиним достатнім видом забезпечення позову, який буде відповідати позовній вимозі, який відповідає принципам співмірності є саме забезпечення позову у заявлений спосіб, буде гарантувати реальне виконання рішення суду у майбутньому та не зашкодить правам та інтересам жодної зі сторін. Зазначає, що забезпечення позову у запропонований спосіб не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2024 року заяву позивача задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дотримуватись наступного графіку спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :
1) не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини, але не менше ніж 30 хвилин на день, однак без обмеження у часі за бажання дитини;
2) не перешкоджати особистим зустрічам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у будні дні (з понеділка по п`ятницю) після занять в навчальному закладі, з можливістю проведення часу разом після занять, допомоги у навчальному процесі протягом 3 години, за фактичним місцем проживання дитини з урахуванням розпорядку дня та графіку навчань дитини. 
У задоволенні решти вимог заяви – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Лиска П.О. просить ухвалу скасувати в частині відмови в затвердженні графіку спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у п`ятницю, вихідні та щодо відпочинку та задовольнити вимоги заяви.
Скарга мотивована тим, що встановлення обов`язків ОСОБА_2 дотримуватись викладеного позивачем графіку спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 є достатнім та адекватним на час розгляду справи в суді щодо визначення місця проживання дитини з батьком. 
Вказує, що суд недостатньо повно та всебічно розглянув заяву про забезпечення, чим допустив порушення прав та інтересів позивача на спілкування з дитиною до часу розгляду справи в суді.
Звертає увагу на те, що протягом двох років не спілкується з сином, необхідність налагодження між психоемоційних зв`язків шляхом систематичних побачень не лише у будні, а й у вихідні, проведення спільного часу у відпустці, відвіданні нових місць, поширення кругозору, що потребує значну більшого часу, ніж з години у будні. 
Вважає, що для забезпечення балансу між сторонами, необхідним заходом забезпечення є саме встановлення графіку, який просить позивач.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, тому в іншій частині її законність та обґрунтованість відповідно до вказаної норми ст. 367 ЦПК України не перевіряється.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам ухвала суду в оскаржений частині відповідає.
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції вказав наступне. 
Суд не вбачає підстав для задоволення вимог заяви про встановлення графіку зустрічей в період з п`ятниці після занять у навчальному закладі (а у разі відсутності занять з 19:00 год) до 19:00 год неділі з можливістю ночівлі за місцем мешкання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також надання можливості спільного відпочинку батька з сином без присутності матері з покладанням на неї обов`язку видачі дозволу (довіреності) на перетин кордону та видачі закордонного паспорту у визначені в заяві періоди, оскільки на переконання суду невжиття таких заходів забезпечення позову не ускладнить та не зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, заходи забезпечення позову мають перебувають в межах предмету справи.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Предметом позовних вимог у даній справі є визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже заходи забезпечення позову мають перебувати в межах забезпечення ефективного розгляду цього спору про визначення опікуна дитини та виконання вірогідного рішення з цього приводу.
Зазначені у заяві про забезпечення позову вимоги, у задоволенні яких було судом першої інстанції відмовлено, стосуються порядку спілкування з дитиною, що перебуває поза межами заявлених у справі позовних вимог, а тому суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Наведені з цього приводу доводи апеляційної інстанції є безпідставними та не відповідають вказаним нормам цивільного процесуального права щодо співмірності заходів забезпечення позову.
Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лиска Павла Олександровича залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 28 травня 2024 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегія                                                                І.В.Бурлака.

                                                                               Ю.М.Мальований.