ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/520/24 Справа № 205/657/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу адвоката Ярошенка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22січня2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, солдата, гранатометника 1 відділення 3 взводу охорони 4 роти 2 батальону охорони військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП,

В С Т А Н О В И Л А :

       Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22січня2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.
        ОСОБА_1 згідно з п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.

       Не погоджуючись з даною постановою суду апеляційній скарзі адвокат Ярошенко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22січня2024 року та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що:
- в протоколі відносно ОСОБА_1 не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення,оскільки юридична адреса військової частини НОМЕР_1 знаходиться на території, яка віднесена до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, а саме: АДРЕСА_2 , а фактично адміністративне правопорушення було вчинено на території Запорізької області;
- в даному випадку відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП, оскільки в постанові не зазначено, що ОСОБА_1 перебував в казармі, на території військової частини чи військового об`єкту, і які саме військові обов`язки він виконував;
- ОСОБА_1 не вручили копію протоколу, а також він не міг ознайомитись з матеріалами справи, бо не мав можливості виїхати з м. Запоріжжя.

       Заслухавши адвоката Ярошенка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , приймаючого участь в режимі відеоконференції, що підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       У відповідності до ст. 245 КупАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Положеннями ч.ч.1,2 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
       Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України виконане, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
       Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
       Згідно з ч. 1 ст. 172-20 КупАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.
       У відповідності до ч.2 ст. 172-20 КупАП участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.
       Як встановлено ч.3 ст. 172-20 КупАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
       Тобто, диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані,у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, - вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
       З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 №555 від 05.11.2023 року вбачається, що 04.11.2023 р. військовослужбовець гранатометник 1 відділення 3 взводу охорони 4 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , в умовах військового стану, виконуючи обов`язки військової служби, близько 19:30 год, був виявлений у стані схожому на алкогольне сп`яніння, старшим сержантом ОСОБА_2 головним сержантом - командира 1 відділення 3 взводу охорони 4 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . На підставі знаходження у стані схожому на алкогольне сп`яніння, а саме неадекватна поведінка, різкий запах алкоголю, невиразна мова - солдата ОСОБА_1 , було прийнято рішення доправити до медичного закладу для перевірки на стан сп`яніння для цього визвали молодшого сержанта ОСОБА_3 командира 2 відділення 3 взводу охорони 4 роги охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . Прибувши до медичного закладу, солдат ОСОБА_1 , в присутності старшого сержанта ОСОБА_2 , та молодшого сержанта ОСОБА_3 , - пройшов тест, за висновком лікаря підтверджено стан алкогольного сп`яніння. Такими своїми діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
       Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КУпАП, вина якого підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 №555 від 05.11.2023 року; висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №10092 від 04.11.2023 року, відповідно до якого 04 листопада 2023 року о 20 год 35 хв у ОСОБА_1 виявлений стан алкогольного сп`яніння; рапортом старшого сержанта ОСОБА_2 від 05.11.2023 року, відповідно до якого, останній супроводжував до медичного закладу солдата ОСОБА_1 разом з молодшим сержантом ОСОБА_3 , де ОСОБА_1 пройшов тест на сп`яніння та за висновком лікаря перебував в стані алкогольного сп`яніння; письмовими поясненнями молодшого сержанта ОСОБА_3 від 05.11.2023 року, відповідно до яких, останній супроводжував до медичного закладу солдата ОСОБА_1 у супроводі старшого сержанта ОСОБА_2 , де ОСОБА_1 пройшов тест на сп`яніння та за висновком лікаря перебував в стані алкогольного сп`яніння.        
       Сумніви стосовно достовірності зазначених доказів в апеляційного суду відсутні, а отже вищенаведене спростовує апеляційні доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання військовослужбовцем ОСОБА_1 обов`язків військової служби в нетверезому стані, а суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції сторони захисту щодо заперечення винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
       Сукупність вищевказаних доказів, досліджених та перевірених місцевим судом, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
       Також під час апеляційного розгляду було встановлено, що дії працівників ВСП під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №515 від 10 жовтня 2016 року. Порушень Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 та положень ст. 266-1 КУпАП, які були б підставою для визнання протоколу недопустимим доказом та скасування постанови суду і закриття провадження у справі, апеляційним судом не виявлено.
Доводи сторони захисту щодо того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, і взагалі в даному випадку відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП, є безпідставними, враховуючи наявний в матеріалах провадження витяг за наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №6 від 01.03.2022 року, яким солдата запасу ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони 4 роти охорони 2 батальону охорони військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915Т, шпк «солдат».
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №1/рс від 01.05.2023 року солдата ОСОБА_1 призначено на посаду гранатометника 1 відділення охорони 3 взводу охорони 4 роти охорони 2 батальону охорони військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915Т, шпк «солдат».
Тобто станом на 05 листопада 2023 року, тобто на час скоєння адміністративного правопорушення, солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
       Не можна вважати слушними в даному випадку й посилання апелянта на те, що в протоколі відносно ОСОБА_1 не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення,оскільки юридична адреса військової частини НОМЕР_1 знаходиться на території, яка віднесена до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, а саме: АДРЕСА_2 , а фактично адміністративне правопорушення було вчинено на території Запорізької області.
       Так, дійсно, юридичною адресою військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу станом на 05.11.2023 року ОСОБА_1 , є АДРЕСА_2 . Втім, фактичне місце розташування особового складу військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 при виконанні завдань військової служби в умовах воєнного стану є інформацією з обмеженим доступом і розголошенню не підлягає.
       Тож, апеляційний суд цілком погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення в умовах воєнного стану на території, визначеній військовим командуванням, як місце тимчасової дислокації особового складу у зв`язку з участю у бойових діях або виконанням інших обов`язків військової служби, інформація про яку розголошенню не підлягає, слід вважати таким, що вчинено на території відповідної військової частини, а тому порушень правил територіальної підсудності розгляду справи відносно ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено.
       Що стосується посилання захисника на не вручення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення, то в даному випадку матеріалами справи належним чином підтверджується те, що останньому було зачитано вголос зміст протоколу, але ОСОБА_1 відмовився від його підпису та надання пояснень з цього приводу. 
       А відсутність можливості у ОСОБА_1 ознайомлення з матеріалами справи, на що є посилання в поданій апеляції, і є лише суб`єктивною думкою апелянта, у цій ситуації нівелюється спроможністю захисника в його інтересах, який натомість не був позбавлений можливості виїзду з м. Запоріжжя, ознайомитись з матеріалами справи щодо свого підзахисного в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
       Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався вимог ст.ст.30, 33 КупАП і призначив стягнення в межах санкції ч.3 ст.172-20 КупАП з урахуванням особи правопорушника та з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення.
       Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови місцевого суду та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а тому вона підлягає залишенню без змін, а подана на неї апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу захисника Ярошенка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22січня2024 року- залишити без задоволення.
       Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22січня2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя:                                                                 Н.М.Онушко