КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №752/18475/23                                         Головуючий у 1 інстанції: Токман Ю.Ф.
Провадження №33/824/2598/2024                       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
20 червня 2024 року                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, працюючого ТОВ «ТАС Євробуд», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП  на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що вперше апеляційну скаргу було подано в межах строку на апеляційне оскарження, проте працівниками поштового відділення було направлено безпосередньо до апеляційного суду, а не до суду першої інстанції. Апеляційна скарга надійшла до Київського апеляційного суду 22.12.2023 і зареєстрована за вх. №157770.
Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2023 року Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено оскаржувану постанову.
19 грудня 2023 року ОСОБА_1 вперше була подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Оскільки було порушено процедуру подачі апеляційної скарги, 28 грудня 2023 року секретарем судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду підготовлено супровідний лист та повернуто апеляційну скаргу без розгляду.
Захисником апелянта отримано повернуту апеляційну скаргу 15 січня 2024 року, що підтверджується інформацією за номером трекінгу поштового відправлення на сайті «Укрпошти».
15 січня 2024 року адвокатом Руденком С.Ю. було повторно направлено апеляційну скаргу через місцевий суд, проте питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку не порушувалось.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала.
Копію постанови Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року було отримано захисником апелянта разом з апеляційною скаргою 19 лютого 2024 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала.
Копію постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року було отримано захисником апелянта разом з апеляційною скаргою 04 квітня 2024 року.
Повторно ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу 15 квітня 2024 року.
З огляду на вище зазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року слід визнати поважними та поновити строк на апеляційне оскарження.
 
Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід до розгляду даної справи, не дослідив матеріали адміністративної справи у повному обсязі, не прийняв до уваги позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та докази, що підтверджують факт відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Вказує, що відеозапис № 476462 відомості про який не внесено до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 526582, натомість він наявний в матеріалах судової справи, є неналежним та недопустимим доказом. Сам відеозапис є не безперервним та не зрозуміло яким чином суд першої інстанції визначив, що у ньому зафіксовано всі основні події для правильного встановлення обставин справи.
Поліцейський не озвучив які саме ознаки алкогольного сп`яніння наявні у ОСОБА_1 та відеозапис у зв`язку зі своєю не безперервністю не містить відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які у своїй сукупності можуть довести наявність у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, адже протокол складено з численними процесуальними порушеннями, відеозапис з нагрудної камери патрульного, що містить в матеріалах справи оформлено з порушенням Інструкції, а тому є недопустимим доказом, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3   не підтверджують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Требух Г.М. в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
 
Доповівши обставини справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, враховуючи наступне. 
 
Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.
 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 11 серпня 2023 року о 22:08, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Colt », д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві на вул. Португальська, 2-А на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 526582 від 12.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку;
- витягом з бази «Армор» з інформацією про ОСОБА_1 ;
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського на підтвердження зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення обставин;
 - копією висновку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 12 серпня 2023 року щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння.
Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 фіксувалася за допомогою спеціального технічного засобу - нагрудної камери співробітника поліції. І хоча наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, проте на ньому зафіксовано основні події, що мають значення для правильного встановлення обставин справи, а тому підстав вважати відеозапис недопустимим доказом суд не вбачає.
Доводи сторони захисту про те, що  ОСОБА_1 в той же день самостійно пройшов медичний огляд, результати якого не виявили у нього ознак сп`яніння, суд першої інстанції відхилив у зв`язку з тим, що вони не впливають на доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність в даному випадку настає не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.
 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №526582 складений стосовно ОСОБА_1 , відеозапис з нагрудної камери поліцейського, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги враховуючи наступне.
Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на питання поліцейського запевняє останнього, що алкоголю не вживав (23 год. 04 хв. 10 сек.). Крім того, поліцейський не вказує ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та на питання чи буде ОСОБА_1 проходити освідування на стан алкогольного сп`яніння, відповідає, що йому ж сказали їхати до лікарні.
Відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відеозапис не містить.
Крім того, до суду першої інстанції був наданий висновок КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 серпня 2023 року, складеному о 02 год. 40 хв. щодо ОСОБА_1 про те, що ознак сп`яніння не виявлено.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, адже дослідженні матеріали справи і відеозапис не містять доказів на підтвердження цього факту.
Натомість суд першої інстанції не звернув належної уваги на наявний у матеріалах справи висновок з медичного закладу, який підтверджує відсутність ознак алкогольного сп`яніння.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Тобто суд, розглядаючи справу, діє виключно в межах повноважень, визначених законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Рішення ССПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 ССПЛ зазначив, що у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Тобто норми чинного законодавства не дозволяють суду самостійно збирати докази, оскільки у такому разі особа буде захищатись від обвинувачення, яке висувається судом, що порушуватиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, суд не має права відшуковувати та долучати до матеріалів справи будь-які постанови у справах про адміністративні правопорушення або інші докази.
При цьому, слід зауважити, що в нормах КУпАП взагалі норми, які б дозволяли суду вважати встановленими факти, що встановлені в постановах в інших справах про адміністративні правопорушення.
У свою чергу, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), є необґрунтованим, оскільки наявними у справі доказами не підтверджується поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення даного правопорушення і може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.    
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
 
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З матеріалів справи вбачається, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що її винуватість доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі і достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції про притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в частинні визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік- скасувати/
Провадження у справі в цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      Гаращенко Д.Р.