ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/734/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/1692/23 Категорія: 310020000 	Кваша І.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 квітня 2024 року                                                                м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Новіков О.М., Сіренко Ю.В.	
секретар  	Новицька Н.О.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Драченка В.В. на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.02.2024 (повний текст складено 16.02.2024, суддя в суді першої інстанції Кваша І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
в с т а н о в и в :
у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі, яким просив зменшити розмір аліментів, встановлений заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від19.01.2016, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 / 3 до 1 / 4 частини заробітку (доходу) позивача щомісячно.
Зазначає, що в 2022 році позивач вдруге одружився та його дружина ОСОБА_4 має дитину від першого шлюбу. Зазначені особи перебувають на його утриманні. Оскільки на час ухвалення заочного рішення у 2016 році майновий стан ОСОБА_1 не досліджувався, вказує, що він не має у власності нерухомості чи транспортних засобів. У зв`язку з наявністю двох утриманців та фінансовою неможливістю сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, просить зменшити розмір аліментів.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.Суд виходив з того, що позивач не довів існування обставин, які за нормами законодавства є підставами для зменшення розміру аліментів, визначеного судом у вигляді 1/3 частини заробітку (доходу) .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач, діючи через представника, подав 18.03.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати та задовольнити позов.
Зазначає, що ним надано докази неможливості сплати аліментів у визначеному розмірі станом на дату звернення до суду. Протилежне має доводи відповідач, натомість суд, в порушення норм процесуального закону, вказав, що саме ОСОБА_1 не доведено погіршення його майнового стану.
Позивачем надано докази відсутності будь-якого нерухомого чи рухомого майна, стабільного доходу, щодо наявності інших утриманців, довідки, що підтверджують погіршення стану його здоров`я, які суд протиправно не взяв до уваги.

Сторона відповідача ОСОБА_2 надіслала до суду відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому просила суд її відхилити, при цьому рішення суду першої інстанції – залишити без змін, як законне та належним чином обґрунтоване.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду від 19.01.2016 у справі №709/3122/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини його заробітку і всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно (копія виконавчого листа, а.с. 7).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Іркліївської сільської ради №21 від 11.01.2024 ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).
Стороною відповідача надано докази хвороби ОСОБА_3 та наявності в нього особливих освітніх потреб (консультаційні висновки спеціалістів КНП «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру Черкаської обласної ради», висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ).
Позивач у цій справі порушує перед судом питання про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду від19.01.2016 у розмірі 1/3 частини його доходів, до 1/4 частини його доходів, у зв`язку з перебуванням на його утриманні дружини в новому шлюбі та її дитини, через погіршення стану його здоров`я, що в значній мірі впливає на його матеріальне становище та унеможливлює сплату аліментів у попередньому розмірі.
Указане питання має наступну правову регламентацію.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру у випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення їх розміру. 
Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Враховуючи надані позивачем докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у справі, адже при її розгляді не було встановлено існування обставин, які статтею 192 СК України передбачені, як підстави для зменшення розміру аліментів - зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів чи інші випадки, передбачені цим Кодексом.
Скаржнику слід врахувати, що відповідно до положень статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; частини 3 статті 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже сплата аліментів, як спосіб участі батьків в утриманні дитини, має на меті забезпечити її існування та розвиток. Таким чином при вирішенні питань щодо стягненні аліментів враховуються, в тому числі, і інтереси дитини.
Так позивач не довів, що з часу ухвалення рішення Чорнобаївського районного суду від 19.01.2016 про стягнення аліментів його матеріальне становище погіршилося чи в нього виникли обов`язки з утримання інших осіб. 
Судом було досліджено свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який укладено 01.11.2022. При цьому, позивачем не надано доказів непрацездатності його дружини ОСОБА_4 та необхідності надавати їй матеріальне утримання із вказаних підстав. 
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина дружини позивача, вбачається, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 10). Відповідно, обов`язок утримувати свого неповнолітнього сина лежить саме на батьках дитини - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а не на позивачеві у цій справі.
Відсутність офіційного доходу та майна в особи сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів з часу прийняття судом рішення про їх стягнення.
Матеріали справи містять консультативний висновок спеціаліста від 16.01.2024 згідно з яким у позивача встановлені ознаки певної хвороби (а.с. 94-95), проте доказів того, що загострення хвороб відбулося лише після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів позивачем не надано, як і доказів того, що на даний час його захворювання є перешкодою для сплати аліментів на утримання дитини у раніше визначеному розмірі, інвалідність позивачу не встановлено.
Таким чином, вирішуючи питання про доведеність позивачем обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що його матеріальний стан змінився настільки, що унеможливлює виплату аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів).
Відтак висновки районного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.     
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.02.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
       Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.02.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – залишити без змін.
Судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 16.04.2024.

Суддя-доповідач                 

       Судді