ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«18» червня 2024 року
м. Харків
справа № 646/1717/23
провадження № 22ц/818/1991/24
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,
за участю секретаря – Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - Харківська міська рада, представниця третьої особи – ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2024 року в складі судді Благої І.С.
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Харківська міська рада Харківської області, про визначення порядку користування жилим приміщенням та зміну договору найму.

Позовна заява мотивована тим, що в м. Харкові по майдану Героїв Небесної Сотні № 7 розташовані квартири готельного типу: № 39 – однокімнатна, житловою площею 11,1 кв м, № 47 – однокімнатна, житловою площею 14,0 кв м та коридором площею 5,9 кв м. Разом з місцями спільного користування кухнею площею 31,8 кв м, коридором 36,2 кв м, вбиральнею 13,2 кв м, вмивальнею 3,8 кв м, коридором 5,8 кв м, коридором 13,9 кв м, коридором 7,2 кв м площа становить 111,9 кв м.

Вказані квартири є квартирами спільного заселення з підсобними приміщеннями спільного користування, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади в особі Харківської міської ради Харківської області. 
Зазначила, що ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1 надана в користування згідно ордеру виконкому Московської районної ради народних депутатів № 026688 від 12 травня 1988 року зі складом сім`ї на 1 особу. У червні 1989 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 та всі разом проживали у зазначеній вище квартирі.

В жовтні 1997 року ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб надано додаткову житлову площу в квартирі АДРЕСА_2 площею 11,1 кв м. На виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2008 року рішенням виконкому Червонозаводської районної ради від 10 лютого 2009 року № 54 поновлено право ОСОБА_3 та виданий ордер № 102214 від 12 лютого 2009 року на квартиру АДРЕСА_2 . У 1998 році шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Вказала, що у жовтні 2006 року ОСОБА_3 , маючи статус основного наймача житлових приміщень (квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ), зі спільної згоди з сином в якості члена родини вселила ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 .

Посилалася на те, що спочатку вони спільно користувались обома жилими приміщеннями. Згодом вони погодили певний порядок користування жилими приміщеннями, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуються жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 14,0 кв м з додатковим приміщенням площею 5,9 кв м, а вона користується приміщенням жилою площею 11,1 кв м в квартирі АДРЕСА_2 .

Зазначила, що на цей час виникла необхідність визначити у встановленому законом порядку, хто є користувачем і водночас наймачем якого приміщення, та з цього приводу вона не може досягти домовленості з відповідачами, тобто необхідно визначити порядок користування житловими приміщеннями та змінити умови договору найму.

Просила визначити порядок користування жилими приміщеннями - квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 : виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; виділити ОСОБА_1 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 11,1 кв м, зазначивши ОСОБА_1 наймачем на заміну ОСОБА_3 ; залишити у спільному користуванні місця спільного користування загальною площею 111,9 кв м: кухню площею 31,8 кв м, коридор площею 36,2 кв м, вбиральню площею 13,2 кв м, вмивальню площею 3,8 кв м, коридор площею 5,8 кв м, коридор площею 13,9 кв м, коридор площею 7,2 кв м.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, визначено наступний порядок користування жилими приміщеннями - квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 : виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 ; виділено ОСОБА_1 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 11,1 кв м; залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 місця спільного користування загальною площею 111,9 кв м, а саме: кухню площею 31,8 кв м, коридор площею 36,2 кв м, вбиральню площею 13,2 кв м, вмивальню площею 3,8 кв м, коридор площею 5,8 кв м, коридор площею 13,9 кв м, коридор площею 7,2 кв м; в решті позову - відмовлено.
На вказане рішення суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні цих позовних вимогах; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні письмові згоди основного наймача ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 щодо виділення в користування позивачці окремої квартири АДРЕСА_2 . Також матеріали справи не містять відомостей про відсутність у позивачки іншого житла на праві приватної власності та що вона потребує поліпшення житла. Зазначила, що, виділивши позивачці у користування квартиру АДРЕСА_2 суд фактично за відсутності відповідних об`єктивних умов замінив орган місцевого самоврядування, цим самим порушено право на розпорядження міською радою спірним житлом та видачу ордера особам, які не забезпечені житлом або потребують покращення своїх житлових умов. Вказала, що частина житлової площі, яка виділена позивачу та відповідачам у користування є меншою від тієї, на яку вони мають право. Посилалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази ведення спільного господарства позивачки з відповідачами, проведення ремонту, сплати власних коштів для утримання квартири у належному стані тощо, враховуючи те, що позивачка не зверталася до наймача та наймодавця житлового приміщення, не надала до суду письмової відмови в укладенні відповідного договору найму житлового приміщення. Позивачкою не надано доказів того, що вона зверталася до відповідного управління з питанням визнання за нею права користування спірною квартирою, чи перебуває вона на квартирному обліку, отже права на отримання житлової площі з комунального житлового фонду позивачка не має.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Харківська міська рада оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, тому судом апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду не переглядається.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 18 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. В ній зазначено, що судове рішення є законним. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що Харківська міська рада не довела, що її права та інтереси порушуються цим судовим рішенням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 травня 1988 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів у м. Харкові видано ордер на житлове приміщення № 026677 на ім`я ОСОБА_8 на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_6 . У ордері міститься інформація про склад сім`ї – одна особа (а.с.16).

13 травня 1988 року тим же органом видано контрольний талон до вказаного ордеру на ім`я ОСОБА_8 (а.с.17).

Як вбачається з довідки Червонозаводського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції № 284/03.56 від 03 вересня 2008 року, 17 червня 1989 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 338, після реєстрації дружині присвоєно прізвище – « ОСОБА_10 ». 01 вересня 1998 року зареєстровано розірвання шлюбу між подружжям (а.с.18).

Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 (а.с.19).

Із копії виписки з протоколу №10 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Акціонерного товариства «Ера» від 21 жовтня 1997року вбачається, що ОСОБА_3 надано кімнату готельного типу площею 11,10 кв м АДРЕСА_7 на склад сім`ї з 3 осіб (вона, чоловік, син) без зняття з квартирного обліку (а.с.20).

У довідці, яка була видана ЖКГ Акціонерного товариства «Ера» у 2007 році зазначено, що квартира спільного заселення АДРЕСА_3 заселена сім`ями 8 наймачів, у тому числі, ОСОБА_1 – 1 кімната площею 11,1 кв м, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 – 1 кімната площею 14,0 кв м, інші приміщення – 5,9 кв м (а.с.21).

На підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2008 року у справі №2-5305/08 виконавчий комітет Червонозаводської районної ради прийняв рішення № 54 від 10 лютого 2009 року, яким затвердив рішення адміністрації та профспілкового комітету Акціонерного товариства «Ера» від 21 жовтня 1997року про надання ОСОБА_3 за її заявою на склад з 2 осіб (вона та син) кімнату № 39 готельного типу житловою площею 11,10 кв м у відомчому будинку АДРЕСА_8 (а.с.22-23).

На підставі вказаного рішення виконавчий комітет Червонозаводської районної ради 12 лютого 2009 року видав ордер на житлове приміщення № 102214 на ім`я ОСОБА_3 на право зайняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_9 . У ордері міститься інформація про склад сім`ї – дві особи: основний - ОСОБА_3 та син – ОСОБА_4 (а.с.24).

Як вбачається з копії рішення Харківської міської ради від 22 травня 2013 року №1155/13 затверджено перелік майна, яке прийняте до комунальної власності міста станом на 22 травня 2013 року, у тому числі, житловий будинок АДРЕСА_8 , від Акціонерного товариства «Ера» на підставі рішення Харківської міської ради від 27 лютого 2013 року №1016/13 та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 лютого 2013року № 273 (а.с.14-15).

Рішенням Харківської міської ради  від 20 листопада 2015 року №12/15 площу ОСОБА_11 перейменовано на майдан Героїв Небесної Сотні.

30 листопада 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Архілаін» видано довідку №20/11/1-т за результатами проведеного обстеження квартири АДРЕСА_10 , згідно з якою квартира АДРЕСА_2 має житлову площу 11,1 кв м з урахуванням місць спільного користування – 17,5 кв м (а.с.25).

30 листопада 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Архілаін» видано довідку №20/11/2-т за результатами проведеного обстеження квартири АДРЕСА_3 , згідно з якою квартира АДРЕСА_1 має житлову площу 14,0 кв м з урахуванням місць загального користування – 27,9 кв м (а.с.29).

За даними технічних паспортів, виготовлених 27 листопада 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Архалаін», квартира АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати житловою площею 11,1 кв м, квартира АДРЕСА_1 – з однієї кімнати житловою площею 14,0 кв м та коридору площею 5,9 кв м. Ці квартири мають наступні місця загального користування загальною площею 111,9 кв м: кухня – 31,8 кв м, коридор – 36,2 кв м, вбиральня – 13,2 кв м, вмивальня – 3,8 кв м, коридор – 5,8 кв м, коридор – 13,9 кв м, коридор – 7,2 кв м (а.с.27-28,31-32).
Як вбачається з довідки про показники нерухомого майна, виданої 15 листопада 2023 року за №1511 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , при проведенні поточної інвентаризації встановлено, що квартира АДРЕСА_3 має загальну площу 27,9 кв м, має одну житлову кімнату житловою площею 14,5 кв м (а.с.116).

Як вбачається з копії технічного паспорту на цю квартиру станом на 15 листопада 2023 року, квартира АДРЕСА_1 готельного типу складається з житлової кімнати житловою площею 14,5 кв м та коридору площею 5,9 кв м, а також має місця спільного користування загальною площею 111,9 кв м: кухня – 31,8 кв м, коридор – 36,2 кв м, вбиральня – 13,2 кв м, вмивальня – 3,8 кв м, коридор – 5,8 кв м, коридор – 13,9 кв м, коридор – 7,2 кв м (а.с.117-119).

Матеріали справи свідчать про те, що 25 жовтня 2006 року ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_10 (а.с.7,13).

В свою чергу ОСОБА_3 з 31 травня 1988 року, а ОСОБА_4 з 27 вересня 2007 року зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.9,11,34).

До суду першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви, в яких з позовними вимогами погодилися та підтверджували обставини, вказані в позові (а.с.57,70,73). 
В суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснила, що позивачка є її далекою родичкою. У 2006 році вона дозволила позивачці вселитися у квартиру АДРЕСА_2 як члену сім`ї. Вони разом ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Позивачка оплачує вартість комунальних послуг, які надаються у їх квартирах. Також спільними зусиллями вони робили ремонт у житловому приміщенні. Позивачка здійснює догляд за нею, оскільки у 2019 році ОСОБА_3 перенесла інсульт. 

 Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом статті 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК з нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, касаційними судами (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293 сво 23)).

Позови (вимоги) про встановлення порядку користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду та про зміну умов договору найму (укладення окремого договору найму), є різними за правовими та фактичними підставами. Право наймача та осіб, які постійно проживають разом з ним, на визначення порядку користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду передбачено у частині четвертій статті 816 ЦК України, яка не містить будь-яких обмежень реалізації цього права, і більше того, не пов`язує із певними межами. Тому з урахуванням правила про пріоритетність норм ЦК України над нормами інших законів, застосуванню підлягає частина четверта статті 816 ЦК України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.

Тлумачення частини четвертої статті 816 ЦК України дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Потрібно розмежовувати зміну умов договору найму (укладення окремого договору найму) щодо жилого приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду та встановлення порядку користування таким приміщенням.
Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21 (провадження № 61-3800сво23).

У постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 755/13072/20 Верховний Суд зазначив, що у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою первинне значення має домовленість учасників цих правовідносин. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд.

У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні таких спорів треба враховувати зазначені правові норми (статті 61, 63, 64, 104 ЖК України), склад сім`ї сторін, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення (статті 47, 48, 50 ЖК України), взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих жилих кімнат. Суд має приймати рішення з урахуванням інтересів усіх осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, та щоб визначений судом порядок користування житловими приміщеннями не порушував інтереси сторін у справі.

Як вбачається з матеріалів справи у жовтні 2006 року ОСОБА_3 - наймач квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 вселила у квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 як члена сім`ї та з цього часу ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 . Таким чином, остання набула рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності заперечень відповідачів з приводу проживання позивачки у спірному житловому приміщенні суду не надано. Навпаки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погоджувались з позовними вимогами.
Встановлюючи порядок користування спірним житлом та виділяючи у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 14,5 кв м, коридором площею 5,9 кв м, та виділяючи ОСОБА_1 в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 11,1 кв м та залишаючи у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 місця спільного користування загальною площею 111,9 кв м, а саме: кухню площею 31,8 кв м, коридор площею 36,2 кв м, вбиральню площею 13,2 кв м, вмивальню площею 3,8 кв м, коридор площею 5,8 кв м, коридор площею 13,9 кв м, коридор площею 7,2 кв м суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, урахував інтереси усіх осіб, які зареєстровані та проживають у спірних квартирах. Такий порядок не порушує інтереси сторін у справі і з таким порядком погодились відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У зв`язку з чим доводи Харківської міської ради щодо того, що в матеріалах справи відсутні письмові згоди основного наймача ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 щодо виділення в користування позивачці окремої квартири АДРЕСА_2 , не знайшли свого підтвердження.

Також судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що Харківською міською радою не доведено та не встановлено, які конкретно її права та яким саме чином можуть бути порушені у разі задоволення позову в частині визначення порядку користування житловими приміщеннями.

Посилання Харківської міської ради на те, що, виділивши позивачці у користування квартиру АДРЕСА_2 суд фактично за відсутності відповідних об`єктивних умов замінив орган місцевого самоврядування, цим самим порушено право на розпорядження міською радою спірним житлом та видачу ордера особам, які не забезпечені житлом або потребують покращення своїх житлових умов є безпідставними, оскільки наразі вирішується питання лише щодо визначення порядку користування житлом члена сім`ї наймача, що передбачено чинним законодавством.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Харківська міська рада в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Оскільки судове рішення в оскаржуваній частині перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2024 року в оскаржуваній частині – залишити без змін. 
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.