ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

   Головуючий суддя у першій інстанції: Каленюк Ж.В.

17 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/1209/24 пров. № А/857/11354/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року   у справі №140/1209/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ТЕМФОРТ" до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
01.02.2024р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «" ТЕМФОРТ" (далі по тексту ТзОВ " ТЕМФОРТ") звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
-визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 01 серпня 2023 року №UA205140/2023/000527/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2024р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду   від 12.04.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
14.01.2022р. ТзОВ “Темфорт” (покупець) та компанія Biuro Handlowe “Hand Food” (продавець) уклали договір купівлі-продажу №14/01/2022, за змістом п.1 якого продавець зобов`язується продати м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті .
Із змісту інвойсу від 31.07.2023р. №421/EX/2023 видно, що сторони досягли згоди щодо поставки на умовах контракту жилки яловичої мембранної замороженої вагою 3966,00 кг на суму 1665,72 євро, жилки яловичої замороженої вагою 16849,00 кг на суму 7076,58 євро; загальна вартість товару 8742,30 євро.
01.08.2023р. з метою митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах FCA Lion Dangers (Ле-Ліон-д`Анже, Франція) зазначеного товару ТзОВ “Темфорт” подано МД №23UA205140061257U1.
Фактурна вартість імпортованого товару становить 8742,30 євро (еквівалентно 352526,25 грн). Митну вартість визначено на рівні 429526,25 грн. (з урахуванням транспортних витрат у сумі 77000,00 грн.). 
З метою підтвердження митної вартості декларант надав: договір купівлі-продажу від 14 січня 2022 року №14/01/2022, додаток від 02 січня 2023 року №1 до договору купівлі-продажу від 14 січня 2022 року №14/01/2022, міжнародну транспортну накладну (CMR) від 31 липня 2023 року, заявку від 28 липня 2023 року №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, рахунок-фактуру від 31 липня 2023 року №421/EX/2023, довідку (про транспортні витрати) від 28 липня 2023 року, рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462, прайс-лист від 10 липня 2023 року, сертифікат якості від 28 липня 2023 року, міжнародний ветеринарний сертифікат FR4923000728 AN від 28 липня 2023 року, сертифікат з перевезення (походження) товару PL/MF/AT 0088358, інформацію про позитивні результати державних видів контролю №10253664, митну декларацію країни відправлення від 31 липня 2023 року №23PL301010E1046797.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган в електронному повідомленні декларанту вказав на наявність розбіжностей у поданих документах: згідно рахунком фактурою від 31 липня 2023 року №421/EX/2023 вартість товару становить 8742,30 євро, що суперечить вартості товару, зазначеній в митній декларації країни відправлення №23PL301010E1046797; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462 видана ФОП ОСОБА_1 , що суперечить штампу та підпису перевізника, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 31 липня 2023 року - “Vladatrans”; згідно рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462 оплата за експедиційні послуги (експедиційна винагорода) становить 300,00 грн. Однак, ці витрати не включено до митної вартості, а також зазначений маршрут “Франція, Le Lion Dangers - Луцьк”, що суперечить маршруту в заяві на перевезення від 28 липня 2023 року№1 “Польща - Україна”; згідно документом, що підтверджує вартість перевезення товару, від 28 липня 2023 року одним із складових на транспортування є навантажувально-розвантажувальні роботи, однак ці витрати не розподілені за статтями витрат; прейскурант (прайс-лист) від 10 липня 2023 року діяв до 23 липня 2023 року і на момент видачі рахунку-фактури від 31 липня 2023 року №421/EX/2023 не був актуальним. Одночасно запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару - за бажанням декларанта.
01.08.2023р. на електронне повідомлення митного органу декларант  надав додаткові пояснення №01/08-1, інформацію про конвертацію валют від 01.08.2023р., договір (контракт) про перевезення від 02.06.2023р. №Р-2447.
01.08.2023р. Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000527/2.
Із змісту графи 33 оскаржуваного рішення видно, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару встановлено, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості товару за методом вибраним декларантом (тут дослівно ті, про які зазначено в повідомленні декларанту). У зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МК України,  неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта) митну вартість визначено за вартістю подібних/ідентичних товарів відповідно до   ст.64 МК України   на підставі цінової інформації, яка міститься в ЄАІС Дермитслужби (МД №205140/2023/038885 від 18 травня 2023 року), на рівні 1,29 доларів/кг.
Одночасно, 01.08.2023р. Волинська митниця сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/002934.
Товар випущено у вільний обіг за МД №23UA205140061382U7 від 01 серпня 2023 року із застосуванням положень ч.7 ст.55 МК України.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
ч.5 ст.53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: договір купівлі-продажу від 14 січня 2022 року №14/01/2022, додаток від 02 січня 2023 року №1 до договору купівлі-продажу від 14 січня 2022 року №14/01/2022, міжнародну транспортну накладну (CMR) від 31 липня 2023 року, заявку від 28 липня 2023 року №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, рахунок-фактуру від 31 липня 2023 року №421/EX/2023, довідку (про транспортні витрати) від 28 липня 2023 року, рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462, прайс-лист від 10 липня 2023 року, сертифікат якості від 28 липня 2023 року, міжнародний ветеринарний сертифікат FR4923000728 AN від 28 липня 2023 року, сертифікат з перевезення (походження) товару PL/MF/AT 0088358, інформацію про позитивні результати державних видів контролю №10253664, митну декларацію країни відправлення від 31 липня 2023 року №23PL301010E1046797
Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні ознаки підробки або розбіжності щодо вартості товару, та документи містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Так договором купівлі-продажу від 14.01.2022р. №14/01/2022 визначено обов`язок продавця - компанії Biuro Handlowe “Hand Food” продати покупцю - ТзОВ “Темфорт” м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті, при цьому кількість, ціну та умови поставки сторони узгоджують окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін (п.1.1). Асортимент, одиниця виміру, кількість, фасування, та упаковка, ціна за одиницю продукції та загальна вартість товару вказується в інвойсі (п.3.1) (а.с.51-54).
При цьому, відповідно до п.4.1 договору оплата товару  здійснюється на умовах повної передоплати, якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку до цього договору або інвойсах.
Згідно інвойсом від 31 липня 2023 року №421/EX/2023 (а.с.25, переклад а.с.49) продавцем поставлено товар загальною вартістю 8742,30 євро (жилка яловича мембранна заморожена вагою 3966,00 кг на суму 1665,72 євро та жилка яловича заморожена вагою 16849,00 кг на суму 7076,58 євро). Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) від 31 липня 2023 року №421/EX/2023 (8742,30 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №23UA205140061257U1 від 01 серпня 2023 року (графа 22).
У листі від 01 серпня 2023 року №01/08-1 (а.с.81-82) ТзОВ “Темфорт” роз`яснив, як відбувалася оплата за товар та його поставка. Так в рахунку-фактурі зроблено примітку про порядок (умови) оплати – перерахунок протягом 14 днів.
Тобто, на момент митного оформлення (01 серпня 2023 року) строк оплати за товар не закінчився.
Договором купівлі-продажу від 14 січня 2022 року №14/01/2022 також визначено, що поставка здійснюється на умовах, вказаних в інвойсі на кожне окреме завантаження, а саме: CFR, CIF, FCA, DDP, CPT відповідно до Правил Інкотермс в редакції 2020 року. Продавець поставляє (продає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки (п.2.1-2.2).
В рахунку-фактурі (інвойсі) від  31 липня 2023 року №421/EX/2023 визначені умови поставки - FCA Lion Dangers.
Умови поставки FCA (Free Carrier – Франко перевізник) означають, що поставка відбулася в момент, коли продавець у встановленому місці передав товар, що пройшов митне очищення для експорту, зазначеному покупцем перевізникові або іншій особі.  Уважається, що відвантаження виконано після навантаження товару на транспортний засіб  перевізника, оплачене продавцем. При цьому вивантаження товару не є обов`язком продавця.
Згідно п.6, п.8 ч.2 ст.53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.
Митна вартість розрахована декларантом з урахуванням транспортних витрат у сумі 77000,00 грн. (а.с.14).
Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта також і на те, що ТзОВ “Темфорт” надав митному органу для підтвердження понесених витрат на транспортування договір-заявку від 28 липня 2023 року №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с.23), довідку від 28 липня 2023 року про транспортні витрати (а.с.16), рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462 (а.с.31). Додатково на вимогу митного органу надано договір (контракт) про перевезення від 02 червня 2023 року №Р-2447 (а.с.17-20).
Із змісту договору-заявки від 28 липня 2023 року №1, укладеної між ТзОВ “Темфорт” та ФОП ОСОБА_1 , та довідки від 28 липня 2023 року транспортні витрати з доставки вантажу територією Європи (Le Lion Dangers (Франція) - пропускний пункт Ягодин) становлять 77000,00 грн. (які включені до митної вартості), а на території України (пропускний пункт Ягодин – місто Луцьк) – 5000,00 грн; страхування вантажу не проводилося.
З договору-заявки від 28 липня 2023 року №1 видно, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт входить у вартість транспортування, що не врахував митний орган при прийнятті оскаржуваного рішення.
Заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 28 липня 2023 року №1 (а.с.23) узгоджується з рахунком на оплату від 28 липня 2023 року №3462 (а.с.31).
При цьому, в заявці на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 28 липня 2023 року №1 визначено місце завантаження (склад) - Lion Dangers (Франція) (а.с.23), що відповідає місцю завантаження, вказаному в міжнародній транспортній накладній (CMR) від 31 липня 2023 року; пунктом призначення є місто Луцьк (а.с.26, переклад а.с.47). Тобто, саме по собі помилкове зазначення перевізником у заявці від 28 липня 2023 року №1 маршруту “Україна-Польща” не спростовує інформацію, підтверджену іншими документами про те, що товар фактично перевозився за маршрутом Le Lion D’angers (Франція) – місто Луцьк (Україна).
Номери автотранспортних засобів в договорі-заявці на перевезення вантажу від 28 липня 2023 року №1 (а.с.23) відповідають тим, що зазначені в довідці від 28 липня 2023 року про вартість перевезення (а.с.16), сертифікаті якості від 28 липня 2023 року (а.с.34), міжнародній автотранспортній накладній (CMR) від 31 липня 2023 року (а.с.26, переклад а.с.48), ветеринарному сертифікаті від 28 липня 2023 року №FR 4923 000728 AN (а.с.27), сертифікаті походження товару EUR 1 №PL/MF/AT 0088358 від 31 липня 2023 року (а.с.33, переклад а.с.50), експортній декларації від 31 липня 2023 року №23PL301010E1046797 (а.с.21, переклад а.с.47).
Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про не підтвердження декларантом митної вартості товару з огляду на те, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 28 липня 2023 року №3462 видана ФОП ОСОБА_1 , а перевізником згідно  графою 23 автотранспортної накладної від 31 липня 2023 року є “Vladatrans”.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 28 липня 2023 року №1 ФОП ОСОБА_1 (експедитор) на підставі договору на перевезення вантажу від 02 червня 2023 року №Р-2447 (а.с.17-20) залучив перевізника - ТзОВ “Владатранс”.  За умовами такого договору перевізник (ТзОВ “Владатранс”) зобов`язується доставити за рахунок замовника (ФОП ОСОБА_1 ), переданий йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачі), а замовник (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п.1.2). Зазначений договір надано позивачем разом з поясненнями на запит митного органу.
Отже, зазначення в автотранспортній накладній перевізника Company with limited responsibility Vladatrans не може викликати сумнів у заявленій митній вартості імпортованого товару, оскільки ТзОВ «Темфорт» для митного оформлення товару надано усі документи, які підтверджують витрати на перевезення товару у сумі 77000,00 грн. (до  кордону).
Стосовно доводів апелянта про наявність розбіжностей у вартості товару в митній декларації країни відправлення від 31 липня 2023 року №23PL301010E1046797 (38267,00 польських злотих) та в рахунку–фактурі від 31 липня 2023 року №421/EX/2023 (8742,30 євро) колегія зазнає наступне.
У рішенні №UA205140/2023/000527/2 від  01 серпня 2023 року про коригування митної вартості товару (а.с.32) є примітка, що зі сторони декларанта долучено розрахунок конвертації валют, а у письмовому поясненні від 01 серпня 2023 року (а.с.81) ТзОВ “Темфорт” зазначив, що наведений розрахунок є примірним, оскільки за основу береться показник та курс конвертації, що існував на території країни-експортера.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 03 травня 2023 року у справі №140/6689/20, оскільки конвертація валют здійснювалася на території Євросоюзу та на основі даних банківської системи Євросоюзу й вказувалася відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації, то митний орган не може вказувати на неточності щодо заявлення митної вартості позивачем, оскільки ним митна вартість товару визначена на підставі рахунка-фактури.
Суд апеляційної інстанції одночасно звертає увагу апелянта, що митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Водночас, митний орган не навів жодних обґрунтованих аргументів та стосовно того, яким чином надання позивачем прайс-листа від 10 липня 2023 року (а.с.30, переклад а.с.46) ставить під сумнів достовірність визначеної митної вартості товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в цьому випадку є зовнішньоекономічний контракт (додаткові угоди до нього) та рахунок-фактура (інвойс).
Надані декларантом документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, інші складові митної вартості.
Самі лише припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, колегія суддів звертає увагу апелянта, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Стосовно доводів апелянта, як на підставу для коригування митної вартості товарів на основі якої здійснено коригування митної вартості товару, а саме покликання на МД №UA205140/2023/038885 від 18 травня 2023 року, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
Можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оспорюваних рішень митний орган використав виключно інформацію з бази даних митного органу. Тобто, відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. у справі №815/228/17 дійшов висновків, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те,   що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.
Разом з тим, слід зазначити, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
ч.7 ст.54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019р. у справі № 820/6315/15 колегія суддів зазначає, що вимоги ч.3-ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваних  рішень про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.
Так, відповідно до п. 2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.
Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.
Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Усі документи, надані до митного оформлення позивачем не містять розбіжностей та визначають єдину ціну товару.
Колегія суддів погоджується  також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом. 
Апеляційний суд наголошує, що Волинська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р.  у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги ч.3, ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі        Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року   у справі № 140/1209/24  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 17.06.2024р.