УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 447/2432/19
провадження № 51-1891 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від                        20 листопада 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 березня 2024 року, 
встановив:
Як вбачається із касаційної скарги та доданих копій судових рішень, вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року  ОСОБА_5 засуджено за  ч. 2  ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 09 листопада              2017 року та остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 1 місяць. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2019 року по 14 червня 2019 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог                     ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, оспорюючи, зокрема, винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, окрім іншого, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної  інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, та доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній ставиться питання про скасування вироку Миколаївського районного суду Львівської області від                         20 листопада 2023 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 11 березня 2024 року та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Однак, викладені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4  вимоги до касаційного суду не узгоджуються з нормами ст. 436 КПК України, оскільки він просить скасувати як вирок районного суду, так і ухвалу апеляційного суду, при цьому ставить питання про призначення нового розгляду саме в суді апеляційної інстанції.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків -десять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                       ОСОБА_3