ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 березня 2024 року                   
м. Київ
 
справа №456/4026/21
провадження № 61-13330св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,   
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,  
 
розглянув у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року у складі судді Гули Л. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунках та зупинення нарахування санкцій.
Позов мотивований тим, що 24 червня 2020 року вона оформила в АТ КБ «ПриватБанк» споживчий кредит на купівлю мобільного телефону вартістю 12 999,00 грн за договором № 20062429813048, сума якого відповідно до графіка платежів становить 13 012,00 грн, з терміном виплати до березня 2021 року та зі списанням грошових коштів за перший платіж в розмірі 1301,20 грн. Вона належним чином виконувала покладені на неї зобов`язання та 04 листопада 2020 року достроково погасила всю суму кредиту.
У листопаді 2020 року вона звернулась до банку з метою отримання довідки про погашення кредиту, проте її було повідомлено, що 26 серпня 2020 року, використовуючи картку № НОМЕР_1 , був оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет-магазині «Епіцентр». Договір «Оплата частинами» не закритий, так як кошти, які вносились, йшли на погашення заборгованості по карті. У випадку наявності шахрайських дій їй рекомендували звернутися до правоохоронних органів. 
АТ КБ «ПриватБанк» нарахував їй неіснуючий борг у розмірі 59 085,26 грн, тоді як вона зазначений договір не укладала. У кримінальному провадженні № 42020141330000046 її визнано потерпілою. У свою чергу банк неправомірно пов`язує два кредити з її іменем: на придбання телефону, який нею оформлене, та кредит від 26 серпня 2020 року, оформлений на її ім`я, проте не нею безпосередньо, тоді як банк надав злочинцям доступ до її даних.
26 серпня 2020 року, використовуючи її персональні дані, невідома особа (особи) вночі через інтернет здійснила доступ до її банківської картки (кредитка «Універсальна»), заблокували її сім-карту, ввімкнули переадресацію дзвінків, а також підвищили кредитний ліміт на її картці «Універсальна» з суми 5 000,00 грн до 35 000,00 грн та вказану суму перераховано на чужі рахунки. Згодом від оператора Банку вона дізналася, що було придбано товар в магазині «Епіцентр» на загальну суму 10 749,00 грн зі списанням грошових коштів за перший платіж у сумі 2 103,22 грн та оплатою частинами. Проте вона ніколи і нікому не повідомляла своїх паролів, особливо до карткових рахунків АТ КБ «ПриватБанк». На підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області в кримінальному провадженні № 42020141330000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2020 року за її заявою, було надано доступ до інформації Банку та встановлено, що того дня вночі хтось перераховував кошти з її рахунку на інші карткові рахунки «Монобанку». Також з відповіді мережі ТЦ «Епіцентр» від 16 червня 2021 року встановлено прізвища осіб, які робили замовлення на велосипед і взяли кредит з цією метою. Товар відправлявся «Новою поштою», проте його ніхто не забрав. Кошти по замовленню знаходяться у TOB «Епіцентр К», товар повернуто на склад. Вона не має жодного відношення до оформлення як договору купівлі-продажу велосипеда, так і до оформлення кредиту на чуже ім`я. Вона не є стороною договору і не повинна виконувати фінансові зобов`язання шахраїв. Банку відомо, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, але останній навмисно створює неіснуючий борг.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк»:
відновити залишок коштів на її особистому рахунку до 1 805,04 грн (власні кошти), в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 26 cерпня 2020 року зі списання 36 667,42 грн; 
відновити залишок кредитних коштів на її особистому рахунку згідно з договором про надання банківських послуг № б/н від 14 вересня 2011 року, врахувавши внесені нею грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн в рахунок погашення боргу за договором від 24 червня 2020 року № 20062429813048, а також списати нараховану у зв`язку з цим заборгованість.
Короткий зміст рішення суду першої та  постанови суду апеляційної інстанцій
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області 18 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Таким чином, до повідомлення банку про постановку карти в «СТОПЛИСТ» платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки, несе її держатель. Клієнт, у свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені.
Позивач не надала суду доказів того, що нею було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання картки. Аналіз матеріалів справи свідчить, що клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера), а тому в цьому випадку відповідальність за операції, що проводилися, несе тільки клієнт. Суд критично оцінює долучені позивачем відомості про ІР-адреси гаджетів, належних їй, оскільки такі жодним чином не підтверджують обставин, якими обґрунтовується позов.
Відповідно до наданого відповідачем висновку, складеного за результатами проведення службової перевірки, судом встановлено, що в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року вхід в аккаунт «Приват24» клієнта ОСОБА_1 мав місце відповідно до діючої процедури за логіном та паролем клієнта, що не змінювались. Зміна паролю входу в аккаунт «Приват24» ОСОБА_1 мала місце 26 серпня 2020 року лише о 08:11:29 та 27 серпня 2020 року о 06:39:54, тобто зміна паролю входу в аккаунт «Приват24» ОСОБА_1 відбулася після здійснення операцій, що нею оспорюються. Вхід в аккаунт «Приват24» в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року відбувався під стандартним паролем клієнта ОСОБА_1 . Вхід у свій аккаунт «Приват24» в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснила особисто. Платежі у зазначений час відбувалися з відповідними підтвердженнями з її сторони. Відтак відповідальність за здійснення оспорюваних транзакцій лежить на ОСОБА_1 . Крім того, суд враховує, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 через застосунок «Приват24» відбувалося з використанням закріпленого «фінансового» мобільного номера телефону.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що недостатньо лише випустити іншу сім-картку клієнта, здійснити переадресацію або мати «фінансовий» мобільний номер телефону клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу в аккаунт «Приват24», а щоб його змінити, необхідно володіти ПІН-кодом діючої картки клієнта. Крім того, щоб зняти кошти в банкоматі без картки, необхідно також знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти. Для того, щоб змінити «фінансовий» мобільний номер телефону, необхідно в обов`язковому випадку вводити ПІН-код картки. Для того, щоб переказати гроші через IVR-меню, необхідно знати 4 цифри карток. Отже, без розголошення чи передачі з боку  ОСОБА_1 ПІН-коду своєї картки, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку, або маючи «фінансовий» мобільний номер телефону клієнта, не змогла б ні зайти в аккаунт «Приват24», ні змінити «фінансовий» мобільний номер телефону клієнта, ні зняти чи переказати грошові кошти.
Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15. 
З урахуванням зазначеного, саме позивач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. Тому оцінивши зібрані у справі докази на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Апеляційний суд також вказав, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 було здійснено 26 серпня 2020 року в мережі інтернет з використанням інформації, яка відома тільки власнику картки, тому відповідач не повинен нести відповідальність за таку операцію. Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18).
Доводи апеляційної скарги про те, що операція зі списання коштів була виконана невідомою особою (особами), колегія суддів відхилила, оскільки на даний час не має жодної інформації про те, що оскаржувана позивачем операція визнана правоохоронними органами або судом шахрайською операцією, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аргументи учасників справи
06 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що невідома особа здійснили доступ через інтернет до її банківської карти , заблокувавши її сім-карту мобільного оператора (було виготовлено дублікат сім-карти), тоді як телефонний номер видавався без прив`язки до персональних даних. Аналогічно й Банк, фіксуючи її мобільний номер, теж не вимагав наведеного. Виготовлення дубліката сім-карти було оформлено через особистий кабінет на сайті мобільного оператора. Разом з тим відповідач не заперечував, що входження в особистий кабінет було здійснено з інших ір-адрес та з використанням чужого пристрою. Крім того, відповідач в службовому розслідуванні зазначає прізвище конкретної особи, яка знімала грошові кошти, надіслані з її рахунку (з фіксацією фото цієї особи), а ТЦ «Епіцентр» вказує прізвище особи, яка оформила кредит на придбання велосипеда. 
Суди, наполягаючи на проведенні повної авторизації операції, не звернули увагу, що в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року банк дзвонив на номер, який закріплений за нею як фінансовий, та не зважаючи на те, що відповідь не отримав, надав дозвіл на проведення операцій. З наданих суду скріншотів смс-повідомлень чітко видно, що дзвінки на її номер перенаправлялися.
Суд не прийняв докази на підтвердження того, що кошти з її рахунки були перекинуто на інші номери рахунків, інших клієнтів та іншого банку - «Монобанк», який є віртуальним і не має своїх банкоматів. Тому АТ КБ «ПриватБанк» відомо обличчя та ім`я особи, що знімала кошти, що підтверджується службовим розслідуванням банку. Отже, відповідач володів інформацією про те, що її кошти були переведені на інший рахунок, а банк допустив їх зняття. При цьому банк був обізнаний з якого пристрою входив клієнт, з якої адреси, зазначаючи в службовому розслідуванні - «входження було нетиповим», у свою чергу клієнт на дзвінок не відповів, а банк, не зважаючи на наведене, підвищив ліміт, надав кредит та перерахував кошти на інший рахунок. 
Суди не звернули увагу на наступну інформацію, наявну та підтверджену матеріалами справи, зокрема, згідно з службового розслідування дзвінки надходили на її номер після встановлення переадресації. Банк указує, що «в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року зафіксовано три діалоги з мобільним номером НОМЕР_2 , а саме 04:15:11 тривалістю 10 сек, невдала спроба здійснити та підтвердити платіж, де зі сторони «клієнта» відсутній діалог». Водночас зазначає, що остання платіжна операція відбулася о 04:12:52 год.
Суд апеляційної інстанції посилається на нормативні акти, жоден з яких не доводить її вини, оскільки фізичної втрати карти не було, про незаконні операції вона повідомила банк одразу після того, як їх виявила, а авторизація, про яку заявляють суди, без участі клієнтів неможлива. Суди взяли до уваги як доказ лише один документ ? службове розслідування АТ КБ «ПриватБанк», яке є явно упередженим і не враховує всіх інших доказів, які вона надала. При цьому банк поспішив видалити важливу інформацію, хоча і знав, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні. Більш того, вся інформація, наведена у службовому розслідуванні, належними доказами не підтверджена. Також відповідач не дав чіткої відповіді на якій підставі він збільшив без її дозволу кредитний ліміт на картці, так само не надав інформації, що він виконував вимоги Умов та правил про сповіщення клієнта про всі операції, які відбуваються з його рахунком. Крім того, не доведено й те, що відповідач вжив всіх заходів, достатніх для ідентифікації, верифікації, автентифікації клієнта. 
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях порушили норми процесуального права - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20, від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18; у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15).
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року відзив АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 24 червня 2020 року ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» було оформлено споживчий кредит на купівлю мобільного телефону вартістю 12 999,00 грн за договором № 20062429813048, сума якого згідно з графіком платежів становить 13 012,00 грн, з терміном виплати до березня 2021 року, зі списанням грошових коштів за перший платіж у розмірі 1 301,20 грн. ОСОБА_1 у відповідній анкеті власним підписом підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту.
Товарним чеком від 26 серпня 2020 року підтверджується сплата ОСОБА_1 50,00 грн за заміну сім-карти «Lifecell». 
26 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення щодо неї протиправних дій.
22 вересня 2020 року Стрийською місцевою прокуратурою за зверненням ОСОБА_1 з приводу заволодіння невстановленою особою її коштами, розміщеними на рахунку АТ КБ «Приватбанк», зареєстровано кримінальне провадження № 42020141330000046.
04 листопада 2020 року ОСОБА_1 здійснила поповнення карти у розмірі 9 500,00 грн. 
Станом на 04 листопада 2020 року заборгованість за користування кредитним лімітом становила 42 197,84 грн, після внесення коштів заборгованість склала 34 053,56 грн. Внесені кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за карткою, після чого було здійснено списання коштів у рахунок погашення регулярних платежів за договором НОМЕР_3 «Оплата частинами».
19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про надання інформації щодо зарахування внесених нею коштів у сумі 9 500,00 грн на погашення отриманого нею споживчого кредиту та підтвердження припинення зобов`язання та повне погашення кредиту «Оплата частинами» за договором № 20062429813048 від 24 червня 2020 року.
Листом від 22 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що 26 серпня 2020 року, використовуючи платіжну картку №  НОМЕР_1 , був оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет-магазині «Епіцентр». Оформлення кредиту супроводжувалося авторизацією з правильним введенням нанесених на карті даних. Договір «Оплата частинами» не закритий, кошти, які вносилися, пішли на погашення заборгованості по карті.
З відповіді ТОВ «Епіцентр К» від 18 червня 2021 року № 807/18, наданої старшому слідчому Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Суслову С.В., вбачається, що 26 серпня 2020 року здійснено покупку одного велосипеда «Махх Pro 19» (48) М500 чорно-сірого кольору, договір від 26 серпня 2020 року № 20082630113903, сума договору 10 749,00 грн. Замовлення та оплата за вказаний товар була здійснена на сайті 26 серпня 2020 року о 01:49:11 картою «ПриватБанку» з оформленням миттєвого кредиту. Підтверджував замовлення 26 серпня 2020 року о 14:32 покупець з телефону, що був вказаний у замовленні: НОМЕР_4 . Ця ж особа о 14:45 год внесла уточнення та назвала дані конкретного отримувача товару, а саме: ОСОБА_3 . Товар відправлявся перевізником «Нова Пошта» по вказаній замовником адресі: АДРЕСА_1 . Товар ніхто не забрав. Кошти по замовленню знаходяться у TOB «Епіцентр К», товар повернуто на склад.
Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» висновку за результатами проведення службової перевірки, в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року вхід в аккаунт «Приват24» клієнта ОСОБА_1 мав місце відповідно до діючої процедури за логіном та паролем клієнта, що не змінювались. Зміна паролю входу в аккаунт «Приват24» ОСОБА_1 мала місце 26 серпня 2020 лише о 08:11:29 та 27 серпня 2020 року о 06:39:54, тобто зміна паролю входу в аккаунт «Приват24» ОСОБА_1 відбулася після здійснення операцій, що нею оспорюються. Вхід в аккаунт «Приват24» в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року відбувався під стандартним паролем клієнта ОСОБА_1 . Вхід у свій аккаунт «Приват24» в ніч з 25 на 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснила особисто. Платежі відбувалися в зазначений час з відповідними підтвердженнями з її сторони. Відтак відповідальність за здійснення оспорюваних транзакцій лежить на ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: 
«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: 
«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.
Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18), на яку є посилання в касаційній скарзі.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».
Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), на яку є посилання в касаційній скарзі.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_5 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження №  61-8249св23) зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається:
звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що 26 серпня 2020 року,використовуючи її персональні дані, невідома особа (особи), вночі, через інтернет, здійснила доступ до її банківської карточки, заблокували її сім-карту, ввімкнули переадресацію дзвінків, а також підвищили кредитний ліміт на її картці «Універсальна» з суми 5 000,00 грн до 35 000,00 грн та вказану суму перераховано на чужі рахунки; о 7:18 год вона побачила пропущений виклик з номеру НОМЕР_6 , який надійшов о 3:13 год та який вона не чула, оскільки спала; крім того було повідомлення від мобільного оператора про те, що відбувається зміна налаштування переадресації; після чого вона зайшла в мобільний застосунок «Приват24» та виявила, що у нічний час невідома особа здійснила підвищення кредитного ліміту на її карті з 5 000,00 грн до 35 000,00 грн; цього ж дня, після відновлення сім-карти, вона повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про відомі їй обставини; вона ніколи і нікому не повідомляла своїх паролів; служба безпеки банку не відреагувала на те, що зазначені транзакції відбувались у нічний час, вона не відповідала на телефонні дзвінки та відбулася переадресація дзвінків; їй стало відомо, що в магазині «Епіцентр» придбано товар на загальну суму 10 743,00 грн в оплату частинами зі списанням грошових коштів; 24 червня 2020 року вона оформляла споживчий кредит, а 04 листопада 2020 року вона здійснила його погашення, сплативши 9 500,00 грн, однак вказана сума не зарахована за призначенням, а банк нарахував їй неіснуючу заборгованість за договором, який вона не укладала;
суди встановили та підтверджується матеріалами справи, що 26 серпня 2020 року змінено налаштування переадресації за мобільним номером ОСОБА_1 , який значиться її фінансовим номером в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 20); цього ж дня здійснено підвищення кредитного ліміту, а також з використання картки ОСОБА_1 оформлено кредит «Оплата частинами» в магазині «Епіцентр», який в свою чергу повідомив, що після уточнення замовлення, отримувача товару вказано: ОСОБА_3 (а. с. 26); платіжні документи підтверджують переказ грошових коштів з карти позивачки НОМЕР_1 26 серпня 2020 року та сплату ОСОБА_1 коштів на виконання договору №20062429813048 від 24 червня 2020 року (а. с. 31-39); транзакції 26 серпня 2020 року підтверджені 3Dsecure, який надсилався на фінансовий номер клієнта (а. с.101); товарним чеком від 26 серпня 2020 року підтверджується сплата ОСОБА_1 50,00 грн за заміну сім-карти «Lifecell»; відповідно до висновку службової перевірки по запиту Департаменту претензійно-позовної роботи від 13 травня 2022 року кошти з карти ОСОБА_1 були переказані на картку «Монобанк», яка належить ОСОБА_5 . Кошти знято у м. Кременчук (фото з банкомату наявне та таке відповідає фото клієнта). 26 серпня 2020 року з ОСОБА_1 зафіксовано три діалоги, зокрема; о 04:15 зі сторони клієнта відсутній діалог та зафіксовано невдалу спробу здійснити та підтвердити платіж, наступні два дзвінки, де ОСОБА_1 заперечує здійснення нею платежів, оператор банку наголошує на необхідності звернутись в правоохоронні органи. Зафіксовано вхід в акаунт «Приват24» з марки мобільного телефону «Redmi Note 8 Pro», тоді як зазвичай з «Mi Note 10|Xiomi». Також зафіксовано вхід в акаунт з іншого персонального комп`ютера, ніж зазвичай (а. с. 171-175); 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення щодо неї протиправних дій з приводу заволодіння невстановленою особою її коштами, розміщеними на рахунку АТ КБ «Приватбанк», а 22 вересня 2020 року Стрийською місцевою прокуратурою за зверненням ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження № 42020141330000046;
відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 було здійснено 26 серпня 2020 року в мережі інтернет з використанням інформації, яка відома тільки власнику картки. Списання коштів з рахунку ОСОБА_1 через застосунок «Приват24» відбувалося з використанням закріпленого «фінансового» мобільного номера телефону, що свідчить про виконання операції зі списання коштів після електронної ідентифікації користувача. Без розголошення чи передачі ОСОБА_1 інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, проведення таких операцій є неможливим. Позивач не надала суду доказів того, що нею було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання картки та вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера), а тому в цьому випадку відповідальність за операції, що проводилися, несе тільки клієнт. Клієнт, у свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені;
суди не врахували, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними;
суди залишили поза увагою те, що відповідач не надав доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1  своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції.
За таких обставин оскарженні судові рішення про відмову у задоволенні позову підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про його часткове задоволення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
З урахуванням того, що вказаний спір виник у зв`язку з порушенням прав ОСОБА_1 як споживача банківських послуг, від сплати судового збору у судах на всіх стадіях розгляду вона була звільнена на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки за наслідками касаційного перегляду справи позовна вимога немайнового характеру підлягає задоволенню, то за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг з відповідача в дохід держави належить стягнути 4 086,00 грн (908,00 грн + 1 362,00 грн + 1 816,00 грн).
Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунках та зупинення нарахування санкцій задовольнити частково. 
Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту від 24 червня 2020 року № 20062429813048, що виникла у зв`язку з проведенням несанкціонованих платіжних операцій 26 серпня 2020 року зі списання 36 667,42 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у сумі 4 086,00 грн.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023  року  втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             В. І. Крат
 
Судді:                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов
 
М. Є. Червинська