ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 679/1647/23
Провадження № 22-ц/4820/1007/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької обласБізнесті від 12 березня 2024 року (суддя Стасюк Р.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», Товариство) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗПОЗИКА» договір про надання кредиту № 109565-КС-008, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 64000 грн., строком на 24 тижні - до 10 лютого 2022 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86541407 % в день (фіксована ставка), комісія за надання кредиту 9600 грн. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.
26 серпня 2021 року позивач видав відповідачці кредит у розмірі 64000 грн. на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, що підтверджується витягом з анкети клієнта та платіжним дорученням № 31071 від 26.08.2021 року, таким чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. До теперішнього часу відповідачка лише частково сплатила позивачу заборгованість за договором. Станом на 02.11.2023 року, заборгованість відповідачки перед позивачем за Договором про надання кредиту №109565-КС-008 від 26.08.2021 року складає – 155474,03 грн., з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом – 64000 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом – 85295,98 грн., суми прострочених платежів за комісією – 6178,05 грн.
Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь: заборгованість за договором про надання кредиту №109565-КС-008 від 26.08.2021 року в загальному розмірі 155474,03 грн. та судовий збір. 
Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 березня 2024 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» заборгованість за договором №109565-КС-008 від 26.08.2021 року в розмірі 145874,03 грн., в т.ч.: заборгованість по кредиту – 64000 грн.., заборгованість по процентам 81874,03 грн. та 2015 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за неповернутим кредитом у розмірі 64000 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 81874,03 грн. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою оплатою позичальника.
В апеляційній скарзі ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 9600 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь Товариства комісію за надання кредиту в розмірі 9600 грн. В решті рішення суду залишити без змін.. Також, просить здійснити перерозподіл судових витрат.
В обґрунтування доводів скарги зазначено, що суд першої інстанції неправомірно та безпідставно відмовив у стягненні комісії за надання кредиту, оскільки така комісія передбачена як умовами кредитного договору так і Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, які були підписані Сторонами, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Відповідачкою частково виконувались умови договору та сплачувались платежі на погашення кредиту, що свідчить про безумовну згоду відповідачки із усіма умовами кредитного договору, у тому числі і щодо комісії за надання кредиту.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині задоволення позову щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Встановлено, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» кредитний договір № 109565-КС-008 в електронній формі через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://bizpozyka.com/.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» видало ОСОБА_1 кредит у розмірі 64 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним доручення №31071 від 26.08.2021 року, за яким перераховано кошти згідно кредитного договору № 109565-КС-008, на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті.
Відповідно до п.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 64000 грн. строком на 24 тижні - до 10 лютого 2022 року. Фіксована ставка сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86541407% в день, із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 9600 грн.
Відповідно до п.2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. 
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» вказувало, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 02 листопада 2023 року утворилася заборгованість, яка становить 155474,03 грн., з яких заборгованість за кредитом - 64000 грн., сума прострочених платежів за процентами – 85295,98 грн., сума прострочених платежів за комісією - 6178,05 грн. 
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії за надання кредиту, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про те, що для визнання нікчемними умов кредитного договору відсутні будь-які належні правові підстави.
Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.
Суд першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.
Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 березня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                                Т.О. Янчук

                                                                                       О.І. Талалай

       О.І. Ярмолюк