УХВАЛА

24 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 380/14355/23
адміністративне провадження № К/990/17815/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №380/14355/23 за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 07 червня 2023 року №ПШ015974 про застосування до неї адміністративно-господарського штрафу, прийняту начальником відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті Шульгою Олександром.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07 червня 2023 року №ПШ015974. Вирішено питання розподілу судових витрат.
07 травня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №380/14355/23. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1)   якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі №380/14355/23 є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Зокрема, скаржник послався на відсутність висновку Верховного Суду «щодо надання судами оцінки правомірності притягнення до відповідальності перевізника у разі ненадання всіх документів, які можуть підтвердити статус такого суб`єкта як автомобільного перевізника, визначені статтею 48 Закону України «Про автомобільні перевезення».
Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд також указує, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Разом із тим заявник лише зазначив указану норму, проте не навів належного обґрунтування який саме висновок повинен сформувати Верховний Суд у цій справі, за обставин, установлених судами під час її розгляду. 
Так, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідно до правових позицій  Верховного Суду, висловлених у його постановах від 01 червня 2023 року  у справі №640/39442/21, від 06 липня 2023 року у справі №560/514/22 та від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за порушення статей 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. Однак у цьому спорі відповідач визначив перевізником ОСОБА_1 лише на тій підставі, що автомобіль, яким здійснювалося перевезення вантажу був зареєстрований на її ім`я. Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в акті від 10 квітня 2023 року №755738 в графі найменування автомобільного перевізника вказано, що «згідно ТТН ФОП ОСОБА_2 », з посиланням на товарно-транспортну накладну від 10 квітня 2023 року №2. За таких обставин суди дійшли висновку, що під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у представників відповідача була наявна інформація щодо юридичної особи, яка здійснювала на комерційній основі перевезення вантажу.
У касаційній скарзі Державної служби України з безпеки на транспорті не наведено об`єктивних підстав, що спростовують висновки судів в цій частині, а мотивувальна частина оскаржуваних судових рішень свідчить саме про застосування судами практики Верховного Суду, сформованої у подібній категорії справ та за подібних обставин.
Суд також зауважує, що висновки щодо застосування положень 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» неодноразово формувалися Верховним Судом у подібних правовідносинах, проте у касаційній скарзі скаржник належним чином не аргументував як саме черговий висновок Верховного Суду щодо статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що є загальною нормою, вплине на вирішення цього спору, за обставин, установлених судами у цій справі.
Відповідач навів лише частковий опис обставин справи з посиланням на власну оцінку доказів, що, на його думку, підтверджують факт правомірності притягнення позивачки до адміністративно-господарської відповідальності та навів правове обґрунтування, що не спростовує висновки судів першої та апеляційної інстанції, що відповідають правовій позиції Верховного Суду у такій категорії спорів. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, з посиланням неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а скаржник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставним наведене Державною службою України з безпеки на транспорті посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Крім того, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року вирішено здійснювати розгляд справи №380/14355/23 у порядку спрощеного позовного провадження.
Суд звертає увагу скаржника на те, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано. 
Проте жодної виняткової підстави, визначеної пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Державна служба України з безпеки на транспорті у касаційній скарзі не зазначила, а отже, Суд не має правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі лише з підстав, наведених відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі №380/14355/23 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко