КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ
 
31 травня 2024року
 
м. Київ
 
справа №758/10657/22
 
провадження №22-ц/824/7838/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Судді-доповідача       Гуля В.В.
суддів:                         Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу з оренди та комунальних послуг,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просили стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 та                   ОСОБА_3 заборгованість по договору найму (оренди) нерухомого майна від 14 травня 2020 року в сумі: 22 000 грн- заборгованість зі сплати оренди; 15 409 грн відшкодування витрат зі сплати комунальних послуг, всього 37 409 грн, стягнути судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивували тим, що 14 травня 2020 між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна. 
Згідно з п. 1.1. Договору найму, наймодавець передає наймачеві об`єкт нерухомості, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно  п. 3.1. Договору найму, за домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості вноситься наймачем у грошовій формі і складає: 11 000 грн, та вносити оплату до 20 числа кожного місяця.
З квітня 2022 року Відповідачка відмовилася проводити проплати по Договору, тому почала накопичуватися заборгованість за квітень, травень та червень 2022 зі сплати оренди. 
Разом з тим позивачі зазначили, що їм за вказаний період не було сплачено комунальні послуги в повному розмірі, а саме: за електроенергію 4 518 грн; за газопостачання 405 грн; за утримання прибудинкової території 2 044 грн; холодне водопостачання 4 770 грн; гаряче водопостачання 508 грн; централізоване опалення 2823 грн; абонентське обслуговування гарячого водопостачання 92 грн; абонентське обслуговування централізованого опалення 86 грн; вивезення побутових відходів 163 грн; всього заборгованість за спожиті комунальні послуги 15 409 грн.
На підставі викладеного та посилаючись на норми статей 526, 530, 610, 625, 759 ЦК України, статей 3, 109, 119 ЦПК України просили позов задовільнити.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати оренди у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 583 (п`ятсот вісімдесят три) гривень 53 копійок.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду, відповідачка  ОСОБА_4  03 січня 2024 року подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення , яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Вказує, що ОСОБА_2 під час укладання договору найму було приховано факт належності квартири на праві власності її донці ОСОБА_3 . Разом з тим, оскільки у матеріалах справи відсутня довіреність на право розпоряджання майном, апелянт вважає договір найму нікчемним правочином.
Зазначає, що позивачами не було доведено факт не виконання умов договору оренди відповідачем, не було надано доказів, що підтверджують докази невиконання умов договору а саме: докази зарахування чи не зарахування коштів на рахунок позивача.
Зауважила що у зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії росії проти України, в термін з 24 лютого 2024 року по 05 травня 2022 року  ОСОБА_4 не проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач 11 березня 2024 року подала до Київського апеляційного суду відзив, в якому просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва без змін.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що воєнний стан на території України не означає, що відповідачка не може користуватися орендованою квартирою та сплачувати кошти за її користування.
Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від оплати за користування вказаною квартирою.
Окремо суд зауважив, що п. 5 Договору встановлено, що у випадку виникнення обставин непереборної сили (Форс-мажор), які виникли внаслідок подій виключають відповідальність за часткове чи повне невиконання зобов`язань за цим Договором. Сторона, що посилається на обставину Форс-мажору, повинна надати іншій стороні документ, виданий торгово-промисловою палатою України, що підтверджує настання та існування обставини Форс-мажору. Сторона, що посилається на обставину Форс-мажору, повинна зробити все необхідне, для того щоб звести до мінімуму наслідки Форс-мажору. Невиконання вимог цього пункту стороною позбавляє її права посилатися на обставини Форс-мажору, як на підставу невиконання умов цього Договору.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачкою вживалися заходи щодо надання іншій стороні документу, виданого Торгово-промисловою палатою України, що підтверджує настання та існування обставини Форс-мажору.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково на користь наймодавця ОСОБА_2 яка є стороною договору оренди.
Також умови Договору не містять однозначних трактувань з-приводу того, хто повинен здійснювати сплату інших витрат, пов`язаних з експлуатацією Об`єкта нерухомості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у позовних вимогах в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтовані та такими, що  підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  пункту 1  частини першої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 27 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., та зареєстровано у реєстрі за № 1311.
14 травня 2020 року між ОСОБА_2 (Наймодавець) та  ОСОБА_4 (Наймач) було укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна.
Згідно з п. 1.1. Договору, Наймодавець передає Наймачеві об`єкт нерухомості, а саме квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно із п. 2.1. Договору, квартира, оренда якої є предметом даного договору, буде передана Наймодавцем Наймачу не пізніше 18 травня 2020 року, про що сторони складають Акт прийому-передачі Об`єкта нерухомості.
В матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі Об`єкта нерухомості від 14 травня 2020 року за підписами Сторін.
Сторони погодили, що відповідно до даного договору, Наймач буде користуватися правом тимчасового користування квартирою до 18 травня 2021 року (включно).
Квартира вважається переданою у користування Наймачу з моменту підписання Акту прийому-передачі Об`єкта нерухомості (п.4.1.1 Договору).
Відповідно до пункту 3.1. договору оренди, щомісячна орендна плата за квартиру складає 11 000 (одинадцять тисяч) гривень.
Згідно з п. 3.2.1 Додаткові умови щодо порядку та умов сплати Орендної плати за Об`єкт нерухомості: на момент підписання договору оренди Наймач сплачує суму в розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень - страховий платіж. Суму в розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень за перший місяць оренди Наймач вносить при в`їзді в даний об`єкт нерухомості. Наступні платежі проводяться щомісячно.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц  вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечувалась обставина, яку зазначили позивачі щодо того, що нею не передавались кошти на оплату оренди приміщення за період з березня по травень 2022 року.
Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта про те, що позивачами не було доведено факт не виконання умов договору оренди відповідачем, не було надано доказів, що підтверджують докази невиконання умов договору а саме: докази зарахування чи не зарахування коштів на рахунок позивача, є необґрунтованими, оскільки відповідачем підтверджено факт не сплати коштів позивача за оренду за вказаний період.
Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України такі осбтавини звільняються від доказування.
Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Відповідно до статті 244 ЦК УкраїниПредставництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Статтею 245 ЦК України встановлено форму довіреності, а саме: Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин; Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.
В пункті 1.2 договору найму (оренди) нерухомого майна від 14 травня 2020 року, зазначено, Право наймодавця передавати об`єкт нерухомості підтверджується: Довіреністю від ОСОБА_3 .
Відповідно до довіреності від 11 листопада 2016 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мальченко Т.В., яка дійсна до 11 листопада 2021 року, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням та здачею в оренду (найм) за ціну та на умовах на її розсуд належної ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було особисто підписано договір найму в якому зазначено що приміщення, не належить ОСОБА_2 на праві власності, а вона ним розпоряджається на підставі довіреності. 
Разом з тим відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 мала процесуальне право здавати приміщення за адресою АДРЕСА_1 в оренду, оскільки право на це її надано належним чином засвідченою довіреністю.
Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 під час укладання договору найму було приховано факт належності квартири на праві власності її донці ОСОБА_3 та відсутність у матеріалах справи відсутня довіреність на право розпоряджання майном, апелянт вважає договір найму нікчемним правочином, є необґрунтованими, оскільки не відповідають обставинам справи встановлених судом.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану".
Відповідно до пункту 5.5 договору найму, у випадку виникнення обставин непереборної сили (надалі - «Форс-мажор»), які виникли внаслідок подій непереборної сили, виключають відповідальність за часткове чи повне невиконання зобов`язань за цим Договором. Сторона, що посилається на обставину Форс-мажору, повинна надати іншій Стороні документ, виданий торгово-промисловою палатою України, що підтверджує настання та існування обставини Форс-мажору. Сторона, що посилається на обставину Форс-мажору, повинна зробити все необхідне, для того щоб звести до мінімуму наслідки Форс-мажору. Невиконання вимог цього пункту стороною позбавляє її права посилатися на обставини Форс-мажору, як на підставу невиконання умов Договору.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, при їх виникненні, в кожному окремому випадку, сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання договірних зобов`язань, повинна довести, що ці обставини мали непереборний характер саме для неї. При цьому, кожен випадок має розглядатись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили, тобто сертифікат Торгово-промислової палати України не вважається беззаперечним доказом існування форс-мажору та повинен критично оцінюватися судами з урахуванням всіх обставин та у сукупності з іншими доказами. Також Суд зазначав про необхідність якнайшвидшого направлення повідомлення про настання форс-мажору до іншої сторони договору для подальшої можливості реалізації права посилатись на такі обставини
У постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року у справі № 922/1093/22 визначено, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою не було вжито заходів, щодо повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, зокрема їй не було направлено лист Торгової палати про визнання повномасштабної збройної агресії росії проти України, форс-мажорною обставиною.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апелянта про те, що у зв`язку з початком повномасштабної збройної агресії росії проти України, в термін з 24 лютого 2024 року по 05 травня 2022 року  ОСОБА_4 не проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та не користувалась квартирою у зв`язку з форс-мажорними обставинами, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують виконання відповідачем  умов договору найму.
Після аналізу обсягу дослідження доказів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, а також розгляду питання про вичерпність висновків районного суду, колегія суддів прийшла до висновку, що всі значущі аспекти справи були проаналізовані у процесуальному відношенні. Сторонам були надані вичерпні відповіді на всі ключові питання, що виникають у зв`язку з розглядом спірних відносин. Крім того, аргументи, викладені у скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків, зроблених судом у першій інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.
Доводів та тверджень, які б свідчили про помилковість рішення суду першої інстанції апелянтом суду надано не було. 
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                           Гуль В.В.

Судді                                                                                       Матвієнко Ю.О.

                                                                                                 Мельник Я.С.