Справа № 161/22262/23  Провадження №33/802/340/24 	Головуючий у 1 інстанції:Сіліч І. І. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Таровської А.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – адвоката Войтовича В.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року, 
В С Т А Н О В И В 
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 гривень та 9087, 36 гривень за проведення судової почеркознавчої експертизи.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06 грудня 2023 року о 08 год. 30 хв. на вул. Буківська у с. Іванчиці, Луцького району, Волинської області керував транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі–ПДР). 
Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, як незаконну через порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що зупинка транспортного засобу під його керуванням була безпричинною, відтак, і незаконною а, тому, не породжує у водія обов`язку виконувати вимогу поліцейського, який вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками такого стану. Однак, такі відомості у матеріалах справи, відсутні. Звертає увагу не роз`яснення йому поліцейським положень ст. 268 КУпАП, що є порушенням його права на захист. При проведенні огляду, поліцейським було використано мундштук, який не перебував у індивідуальній, герметичній упаковці, що ставить під сумнів результат проведеного тесту. У протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний пристрій, з використанням якого здійснювався відеозапис, який є фрагментарним. Також вказує, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права, повинна становити 0, 25 мг на літр повітря, що видихається, і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0, 5 ‰.
Усе наведене вище, а також факт його не відсторонення від керування транспортним засобом, є достатніми підставами для скасування постанови судді першої інстанції та закриття провадження по справі на підстав п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Войтовича В.А., які підтримали подану апеляційну скаргу, доходжу такого висновку.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано. 
Згідно із п. 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеного пункту Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Іструкції). 
У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Так факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 345666 від 06 грудня 2023 року, за змістом якого перший керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою результату тесту газоаналізатора «Alcotestr Drager 6810» від 06 грудня 2023 року із результатом – 0, 41 ‰, письмовими поясненнями ОСОБА_1 у яких він зазначає про те, що був зупинений працівниками поліції через те, що не був пристебнутий ременем безпеки, учора ввечері випив літр пива, із результатом тесту згідний, потреби їхати до медичного закладу, немає; відеозаписом з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського який,з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним, допустимим та достатнім доказами вини ОСОБА_1 .
Сукупність зазначених доказів – належних та допустимих, цілком обґрунтовано взята до уваги судом, і протилежного, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено. 
Змістом вищезгаданого протоколу про адміністративне правопорушення стверджується, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, який у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказав: «Я, ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, з протоколом ознайомлений та згідний». Сам протокол підписаний ОСОБА_1 із відміткою (ознайомлений, згідний). 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
У своїх письмових поясненнях, які містяться у матеріалах справи, ОСОБА_1 вказує на те, що причиною зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейським, було порушення ним правил користування ременем безпеки, що одночасно також стверджується і копією постанови серії БАД № 812257 від 06 грудня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП (порушення п. 2.3 в ПДР) та накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 
Тобто, у заманеному випадку, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у жодному разі, не була свавільно, відтак, і незаконною, як і вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння через наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння – відчутного запаху алкоголю з порожнини рота, про що було озвучено поліцейським та стверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції який, з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним та незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, доказом вини ОСОБА_1 та значиться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення.
Досліджені файли, незважаючи на їх фрагментарність, не викликають сумніву у достовірності відображених на них подій, які не заперечуються ні ОСОБА_1 , ні його захисником, і у сукупності із іншими доказами, свідчать про вчинення першим адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Установлено, що на місці зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , для підтвердження або ж спростування факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння, поліцейським було використано спеціальний технічний засіб - газоаналізатор «Alcotestr Drager 6810», який має відповідне свідоцтво про його державну реєстрацію, з моменту його останнього калібрування не минуло 12 місяців, а також є дозволеним до застосування МОЗ. Із його результатом ОСОБА_1 погодився, що стверджується його особистим підписом на роздруківці чеку, і хоча така обставина заперечувалась стороною захисту, проте спростована висновком експерта № СЕ-19/103-24/3577-ПЧ від 27 березня 2024 року. Будь-яких заперечень щодо вживання алкогольних напоїв не висловлював, навпаки, напередодні ввечері, визнав факт вживання ним пива.
Оцінюючи усе наведене вище у сукупності та взаємозв`язку, доводи апелянта про надання йому поліцейським мундштука, який герметично запакованим не був, не дає підстав для визнання результатів його огляду недійсними. 
Щодо оцінки тверджень ОСОБА_1 про не перебування у стані алкогольного сп`яніння, з урахуванням положень Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, слід зазначити таке. 
Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰. 
Відтак, положення зазначеної Конвенції застосуванню, у зазначеному випадку, не підлягають.
Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є правильно установлений поліцейськими та підтверджений судом.
Не відсторонення його від подальшого керування транспортного засобу є невиконанням вимог ст. 266 КУпАП, і фактично невжиттям заходу забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, який суттєвого впливу на законність постанови судді першої інстанції, з урахуванням підтверджених у апеляційному суді, обставин вчиненого, немає.
Наведене у своїй сукупності, свідчить про правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував фактичні обставини вчиненого та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Ураховуючи вищезазначене та зібрані у справі докази, яким суд першої інстанції дав правильну правову оцінку, доходжу висновку про законність оскаржуваної постанови судді від 04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та відсутність підстав для задоволення поданої ним апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, 
                                П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року щодо нього- без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя