П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 травня 2024 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 369/9244/22
Провадження № 22-ц/824/7992/2024
 
            Резолютивна частина постанови оголошена 29 травня 2024 року
            Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Мандрики О.П.
 
сторони:  позивач (відповідач за зустрічним позовом)   ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом)   ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майн подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог посилался на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 04 жовтня 2019 року, мають спільного сина ОСОБА_3 , 2021 року народження. За час спільного проживання вона працювала, повністю утримувала родину, оплачувала відпочинок, відповідач час від часу брав у неї в борг кошти, які не повернув і до цього часу. За його проханням почала проводити ремонт другого поверху житлового будинку для спільного проживання, утеплила будинок, змінила котла, закупила дров для обігріву
Спільне життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітня дитина залишилась проживати з нею, перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання спільного сина, аліменти сплачує нерегулярно та не у повному обсязі.
За час спільного проживання ними придбано рухоме майно та будівельні матеріали, які залишились в житловому будинку відповідача: Ламінат Alsapan на 2-й поверх, артикул 502W5G - 19 330 грн; пінопласт ПСБ на утеплення будинку - 24 512 грн; світильники, датчик руху - 1 330 грн; Гіпсокартон, цемент, газоблоки, пісок, плита ОSВ - 56 697 грн; Ванна кутова Cersanit Venusl50*150 - 8 628 грн;. Душова кабіна ScandiSPA 100*100*185 2-й поверх- 7 077 грн; Унітаз DEVIT 2-й поверх - 7 638 грн; Душова система Imprese Т-15080, 2-й поверх - 3 752 грн;. Радіатори Vogel & Noot 2шт. - 17 424 грн; Крани радіаторні 6шт. - 1 018 грн; Меблі Венеція 100см +дзеркало - 18 648 грн; Інвертор TWI 280D - 2 756 грн; Труба каналізаційна КАН, фасонина - 20 994 грн; Кутова шліфмашина WEV 1500-125 R T - 4 170 грн; Метал на хвіртку та вольєр - 22 674 грн; Компресори герметичні в холодильник 2шт. - 9 181 грн; Ондулін на вольєр, цвяхи - 2 006 грн; Обзел дубовий(дошка для вольєру) - 19 100 грн; Телефон APPLE iPfone 12 Pro Max - 42 492 грн; Телевізор Sony KD85XH8096BR2 - 78 271 грн; Набір інструментів, рівень,правило,диски - 5 390 грн; Шафа- купе 4 дверна на 2-й поверх- 27 580 грн; Котел твердопаливний Bizon FS40 - 31 480 грн.
Також був придбаний автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (вартістю 150 262 грн.). Для уникнення поділу автомобіля та приховання майна ОСОБА_2 переоформив автомобіль на свою мати - ОСОБА_4 .
Всього ними було майна на загальну вартістю 582 420 грн.. Тобто її частина становить 291 210 грн., яку має сплатити відповідач на її користь.
Просила суд:
визнати об`єктами права спільної сумісної власності: Ламінат Alsapan на 2-й поверх, артикул 502W5G; пінопласт ПСБ на утеплення будинку; світильники, датчик руху; Гіпсокартон, цемент, газоблоки, пісок, плитаОSВ; Ванна кутова Cersanit Venusl50*150;. Душова кабіна ScandiSPA 100*100*185 2-й поверх; Унітаз DEVIT 2-й поверх; Душова система Imprese Т-15080, 2-й поверх;. Радіатори Vogel & Noot 2шт.; Крани радіаторні 6шт.; Меблі Венеція 100см +дзеркало; Інвертор TWI 280D; Труба каналізаційна КАН, фасонина; Кутова шліфмашина WEV 1500-125 R T; Метал на хвіртку та вольєр; Компресори герметичні в холодильник 2шт.; Ондулін на вольєр, цвяхи; Обзел дубовий(дошка для вольєру); Телефон APPLE iPfone 12 Pro Max; Телевізор Sony KD85XH8096BR2; Набір інструментів, рівень,правило,диски; Шафа- купе 4 дверна на 2-й поверх; Котел твердопаливний Bizon FS40; автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
визнати за ОСОБА_2 право власності на майно та будівельні матеріали на загальну суму 582 420 грн.: Ламінат Alsapan на 2-й поверх, артикул 502W5G; пінопласт ПСБ на утеплення будинку; світильники, датчик руху; Гіпсокартон, цемент, газоблоки, пісок, плитаОБВ; Ванна кутова Cersanit Venusl50*150;. Душова кабіна ScandiSPA 100*100*185 2-й поверх; Унітаз DEVIT 2-й поверх; Душова система Imprese Т-15080, 2-й поверх;. Радіатори Vogel & Noot 2шт.; Крани радіаторні 6шт.; Меблі Венеція 100см +дзеркало; Інвертор TWI 280D; Труба каналізаційна КАН, фасонина; Кутова шліфмашина WEV 1500-125 R T; Метал на хвіртку та вольєр; Компресори герметичні в холодильник 2шт.; Ондулін на вольєр, цвяхи; Обзел дубовий(дошка для вольєру); Телефон APPLE iPfone 12 Pro Max; Телевізор Sony KD85XH8096BR2; Набір інструментів, рівень,правило,диски; Шафа- купе 4 дверна на 2-й поверх; Котел твердопаливний Bizon FS40; автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину спільного майна в розмірі 291 210 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2912 грн., витрати на виготовлення звітів в розмірі 6700 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.
25 січня 2023 року до суду надійшов зустрічний позов та відзив на позов ОСОБА_2 . Свої заперечення та вимоги мотивував тим, що після припинення спільного проживання він продовжував утримувати спільну дитину. Але ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. За судовим рішенням з нього стягнено аліменти в розмірі 3000 грн. на утримання дитини, та 1000 грн. на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років. Через переїзд ОСОБА_1 до м.Звенигородка Черкаської області, обмежено його спілкування з дитиною. Жодних коштів у борг у неї не брав. Дійсно за час шлюбу вона продала квартиру в м.Звенигородка, а за ці кошти придбала земельну ділянку в с.Гатне Фастівського району, які і оформила на себе, і залишок коштів витратила на власний розсуд.
Вказав, що ремонт житлового будинку в АДРЕСА_1 проводився власником майна - ОСОБА_4 за кошти, які вона отримала від продажу належної земельної ділянки в с.Лісники. Звісно деякі речі придбавала на прохання матері ОСОБА_1 , при цьому останній надавались на це грошові кошти, та яка для власної зручності розраховувалась власною карткою. Вказаний спірний автомобіль належить його матері - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2022 року. Крім того, через собачку ОСОБА_1 довелось змінювати паркетну дошку на ламінат у будинку, а її син від першого шлюбу розбив холодильник та ця шкода не відшкодована.
Вказав, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . У цій квартирі за час спільного проживання ними був зроблений ремонт. За ремонті роботи ними витрачено 74800 грн., придбались будівельні матеріали, меблі, техніка для квартири на загальну суму 496 500 грн., які залишились в квартирі: міжкімнатні двері 4шт. та арка - на загальну суму 39000 гри.; вхідні двері - 12000 гри.; два умивальника з тумбами - на загальну суму 9000 грн.; пральна машина - на суму 11000 грн.; посудомийна машина 15000 грн.; дзеркало з підсвіткою - 3500 грн.; штори та карнизи у дві кімнати та кухню - на загальну суму 15000 грн.; меблі для кухні - на загальну суму 60000 грн,.: шафа-купе у коридор - 9000 грн.; шафа-купе у кімнату - 8000 грн.; кахельна плитка на балкон - на загальну суму 6000 грн.; кахельна плитка у коридор та кухню для підлоги - на загальну суму 8000 грн.; кахельна плитка робоча поверхня для кухні - на загальну суму 3500 грн.; кахельна плитка для ванної на загальну суму 7000 грн.; кахельна плитка для туалету - на загальну суму 4000 грн., тепла підлога на кухню та коридор з датчиками - на загальну суму 10000 грн.; душова кабіна -12000 грн.; сушарка для рушників - 4000 грн.; унітаз - 3800 грн.; варочна поверхня Самсунг - 12000 грн.; холодильник Самсунг - на суму 12000 грн.; телевізори Самсунг (3 шт.) - на загальну суму 91000 грн.; диван - 9000 грн.; тумба 4000 грн.; стіл, стільці, уголок на загальну суму 16000 грн.; килим на підлогу - 16000 грн.; витяжка 4000 грн.; блендер - 1 900 грн.; кондиціонери «Кулер Хантері» (2 шт.) - 16000 грн..
Тому він має право на компенсацію частини в розмірі 210 850 грн. та 37400 грн.
Просив суд:
виділити ОСОБА_1 спільне майно, яке знаходиться у її розпорядження в квартирі АДРЕСА_2 , на загальну суму 421 700грн. в натурі:
міжкімнатні двері 4шт. та арка.; вхідні двері; два умивальника з тумбами; пральна машина; посудомийна машина; дзеркало з підсвіткою; штори та карнизи у дві кімнати та кухню; меблі для кухні, шафа-купе у коридор; шафа-купе у кімнату; кахельна плитка на балкон; кахельна плитка у коридор та кухню для підлоги; кахельна плитка робоча поверхня для кухні; кахельна плитка для ванної; кахельна плитка для туалету, тепла підлога на кухню та коридор з датчиками; душова кабіна; сушарка для рушників; унітаз; варочна поверхня Самсунг; холодильник Самсунг; телевізори Самсунг (3 шт.); диван; тумба; стіл, стільці, уголок; килим на підлогу; витяжка; блендер; кондиціонери «Кулер Хантері» (2 шт.);
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 210 850грн. та 37 400 грн.;
судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майн подружжя задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль в розмірі 75 131 грн. (сімддесят пять тисяч сто тридцять одна грн.).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна відмовити.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити а його зустрічний позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, так як вказані твердження не відповідають дійсності.
В судовому засідання ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в режимі відеоконференцзв`язку заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за автомобіль в сумі 75131 грн. та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 . 
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 29 грудня 2023 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України справа в цій частині не переглядається.
Встановлено, що 04 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київській області.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Щодо автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
З листа Головного сервісного центру МВС №31/26-365аз від 12 вересня 2022 року щодо відомостей про автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що:
15 грудня 2021 року зареєстрований за ОСОБА_2 ;
Встановлено, що автомобіль 02 червня 2022 року на підставі договору, укладеному ТОВ «Експрес авто діагностика» №8095/22/002809, перереєстровано на ОСОБА_4 ..
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю мін ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), у якій також зазначив, що законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження 
№ 61-13953св19) Верховний Суд вказав, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
 
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 (провадження 
№ 61-44843св18) Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в інших постановах, на які посилається заявник в касаційній скарзі, зокрема в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі 
№ 646/6271/16-ц (провадження № 61-34723св18), від 06 лютого 2018 року у справі 
№ 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі 
№ 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 10 червня 2020 року у справі 
№ 454/2786/17-ц (провадження № 61-975св20). Судова практика з вирішення зазначених питань є усталеною.
Оскільки спірний автомобіль придбаний за час зареєстрованого шлюбу, відповідач не спростував презумпцію спільності майна та вкладення лише особистих коштів, свої заперечення ґрунтував лише на правомірності набуття права власності на автомобіль іншим власником, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що автомобіль є спільним майном подружжям.
Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль перереєстрований на третю особу - ОСОБА_4 . В той же час, у матеріалах справи відсутні докази того, що спірний автомобіль був відчужений за згодою ОСОБА_1 . На час  його відчуження, між колишнім подружжям склались напружені стосунки, спільне проживання було фактично припинено, що не заперечувалось сторонами.
Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Оскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором і він не належить подружжю, а належить іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації.
Жодних належних доказів вартості автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу, згідно якого було відчужено спірний автомобіль сторонами не надано. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 не спростував доводів позивача про вартість автомобіля в розмірі 150 262 грн. Тому вартість автомобіля слід визначити відповідно до визначення ринкової вартості, вказаної позивачем у розмірі 150 262 грн., оскільки відповідачем не було спростовано та не надано доказів щодо неповноти, неточності, невідповідності наявному у матеріалах звіту та які б спростовували вказану вартість.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   компенсації половини вартості автомобіля в сумі 75131 грн., оскільки відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо вартості відчуження автомобіля. 
 
Щодо зустрічних позовних вимог.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з положеннями частини другої статті 12, частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України учасника справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Звертаючись із зустрічним позовм ОСОБА_2 не надав будь-яких письмових доказів вкладення спільних грошових коштів в проведення робіт, придбання будматеріалів, придбання майна.
Не надано таких доказів ОСОБА_2 і апеляційному суду.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна