П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/12466/23	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.                                      Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання виплатити недоплачену частину пенсії, нарахованої на виконання рішень суду по справах № 400/53/21 у сумі 87765,60 грн, № 400/6442/21 у сумі 132895,94 грн, № 400/6131/21 у сумі 16081,60 грн,  № 400/182/23 у сумі 25670,20 грн, з одночасним нарахуванням і виплатою сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішень суду відповідачем здійснено нарахування заборгованості на загальну суму 262413,34 грн. На звернення позивача відповідач повідомив, що рішеннями суду зобов`язань щодо виплати компенсації на нього не покладалось, відтак підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відсутні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання виплатити недоплачену частину пенсії, нарахованої на виконання рішень суду по справах № 400/53/21 у сумі 87765,60 грн, № 400/6442/21 у сумі 132895,94 грн, № 400/6131/21 у сумі 16081,60 грн,  № 400/182/23 у сумі 25670,20 грн, з одночасним нарахуванням і виплатою сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості, – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що не заявляв вимог про виплату недоплаченої частини пенсії, тим більше відповідач і не відмовляється цю заборгованість виплачувати, коли прийде його черга. Суд 1-ї інстанції фактично розглядав не ті вимоги, що були заявлені, чим порушено положення ст.9. КАСУ. Зазначає, що був змушений звернутися до суду саме для запобігання обгрунтовано передбачених мною порушень в майбутньому мого права власності та покладання на відповідача зобов`язань щодо виплати компенсації частини втрачених доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої частини моєї пенсії, нарахованої за чотирьома рішеннями Суду
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу та отримує пенсію за вислугу років.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 р. по справі № 400/53/21 відповідача зобов`язано здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.12.2020 № 9/1/1188 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та виплатити відповідну суму різниці з урахуванням вже виплачених сум.
На виконання рішення суду відповідачем нараховано 87765,60 грн та включено вказану суму до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 р. по справі № 400/6442/21 відповідача зобов`язано провести з 01.04.2019 р. перерахунок пенсії на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення.
На виконання рішення суду відповідачем нараховано 132895,94 грн та включено вказану суму до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 р. по справі № 400/6131/22 відповідача зобов`язано встановити та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення суду відповідачем нараховано 16018,60 грн та включено вказану суму до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 р. по справі № 400/182/23 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру з 01.04.2019 р., з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення суду відповідачем нараховано 25670,20 грн та включено вказану суму до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
У липні 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити яким чином будуть виплачені кошти, що нараховані, але не виплачені за рішеннями суду, а саме: чи буде при виплатах нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Листом від 17.07.2023 р. відповідач повідомив, що рішеннями суду зобов`язань щодо виплати компенсації на нього не покладалось, відтак підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відсутні.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що строк виплати компенсації втрати частини доходів ще не настав, оскільки вона має бути виплачена разом із відповідною несвоєчасною проведеною виплатою. При цьому вказав, що виплата компенсації втрати частини доходів не може бути здійснена раніше виплати самої заборгованості, оскільки до виплати заборгованості неможливо розрахувати кількість днів затримки розрахунку, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ  (далі - Закон № 2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ  закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі  статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому  Законі  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За змістом  статті 3 Закону № 2050-ІІІ  сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту наведених норм слідує, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Згадані вище статті  2,  3 Закону №2050-ІІІ  встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття "доходи" для цілей цього  Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.
З метою реалізації  Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення  Закону № 2050-ІІІ  і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Згідно з пунктами 5, 7 Порядку № 159, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у  статті 3 Закону № 2050-ІІІ  та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Таким чином, кошти, які підлягають нарахуванню у порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові від 29.04.2020 року (справа № 420/2093/16-а).
Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень  статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
За наведених обставин, відповідач у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати пенсії, право позивача на яку встановлено судовим рішенням в іншій справі, повинен здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у порядку, передбаченому  Законом № 2050-ІІІ  та Порядком №159.
Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Разом з тим, як було зазначено вище, за приписами  Конституції України  та  КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.
Однак, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої  статтею 2 Закону №2050-III  є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 року у справі №817/621/18 та від 26.02.2020 року у справі №826/8319/16.
Слід також зауважити, що у постанові від 11.07.2017 року у справі №2а-1102/09/2670 Верховний Суд України виклав правову позицію щодо застосування  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати»  саме у контексті втрати позивачем заробітку у зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення про поновлення його на роботі. Так, у цій постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Від вказаного висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала, а отже він є застосовним до спірних правовідносин у цій справі.
Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. ВСУ зауважив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
При цьому, використане у  статті 3 Закону №2050-ІІІ  формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення".
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 2-а-1/11, від 31 серпня 2021 року у справі № 264/6796/16-а та ряду інших.
При цьому, положеннями ч. 1  ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду та на дату розгляду справи позивачу не виплачено заборгованість, нараховану за вказаними позивачем рішеннями суду
Отже, суд першої інстанції правомірно вказав, що строк виплати компенсації втрати частини ще не настав, оскільки вона має бути виплачена разом із відповідною несвоєчасною проведеною виплатою, а виплата компенсації втрати частини доходів не може бути здійснена раніше виплати самої заборгованості, оскільки до виплати заборгованості неможливо розрахувати кількість днів затримки розрахунку.
При цьому, апелянт сам вказує, що був змушений звернутися до суду саме для запобігання обґрунтовано передбачених порушень в майбутньому його права власності та покладання на відповідача зобов`язань щодо виплати компенсації частини втрачених доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої частини моєї пенсії, нарахованої за чотирьома рішеннями суду, тобто вказує на те, що його права будуть порушені у майбутньому.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених  статтею 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова