ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №579/1574/23 
Номер провадження 22-ц/816/469/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 25 жовтня 2023 року, у складі судді Придатка В.М.,  ухвалене у м. Кролевець, 

                                                             у с т а н о в и в :

У липні   2023 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до Кролевецького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
Позов мотивувала тим, що вона  з 20 червня 2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. 29 травня 2023 року за рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу  мають   дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  З березня  2023 року з відповідачем проживають окремо, дочка проживає разом з нею. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Між  нею та відповідачем  не досягнуто згоди щодо розміру  коштів, необхідних для утримання доньки.
Також вказує, що відповідач є   особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, не працює.  
За вказаних обставин, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину, тому просила  стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Кролевецького  районного суду  Сумської області  від 25 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто  з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 аліменти   на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.  Стягнення аліментів визначено  проводити з 16 липня 2023 року.
Допущено  негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2000,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60  грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне  з`ясування обставин, що мають значення для справи,  просить рішення суду  в частині стягнення аліментів  в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття  скасувати та ухвалити нове рішення,  яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти  на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8  частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  судом першої інстанції   не взято то уваги те, що  відповідач у добровільному порядку щомісячно  перераховував  кошти на утримання дочки. Окрім того, у липні  2023 року він придбав дочці  Мілєні велосипед, вартість якого 7300 грн. 
Також зазначає, що на час розгляду справи  відповідач  не  працював,  але потім уклав  контракт добровольця  територіальної оборони.
Окрім того,  звертає увагу на те, що  він має батька з другою групою інвалідності, який потребує стороннього догляду. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивачки  не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі  є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). Дитина народилася у шлюбі, в якому сторони перебували з 20 червня 2015 року (а.с.10),  а рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29 травня 2023 року шлюб між ними розірвано  (а.с.12-14). 
Дочка ОСОБА_4   зареєстрована  та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1    по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, підписаною мешканцями будинку АДРЕСА_2 та засвідченою секретарем Кролевецької міської ради Сумської області Козинець С.М. від 05.07.2023 року (а.с.15) та не заперечується відповідачем.
Згідно довідки ТОВ «Центр сімейної медицини «Мій лікар» від 22.08.2023 року дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання – змішаний астигматизм лівого ока; рекомендації: «Д»-нагляд у лікаря-офтальмолога, раціональне харчування (а.с.69). Дитина потребує періодично огляду лікарем-офтальмологом та відвідує такого лікаря, що підтверджується відповідними довідками лікаря ОСОБА_5 салону мережі «Оптика 1.0» в м. Бровари Київської області (а.с.63-64, 66-67), на що позивач несе відповідні витрати (а.с.65, 68).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , він надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своєму батькові ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, з 01.06.2023 року по 31.05.2024 року та отримує виплату в розмірі 1919 грн. Зазначені обставини підтверджуються довідкою ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 02.08.2023 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , довідками голови МСЕК та довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 17.08.2023 року (а.с.30, 50, 51, 52, 53).
Відповідач протягом 2022-2023 років сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , перераховувавши кошти на рахунок позивачки ОСОБА_1 , зокрема, ним здійснено такі перекази коштів: 02.12.2022 року – 3015,08 грн.; 15.12.2022 року – 2010,05 грн.; 03.01.2023 року – 4020,10 грн.; 04.02.2023 року – 3919,60 грн.; 16.02.2023 року - 3000 грн., 28.02.2023 року – 4000 грн., 09.05.2023 року – 2010,05 грн., що підтверджується відповідними дублікатами чеків (а.с.54-55) та не заперечується позивачем.  Однак позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду.
Задовольняючи позовні вимоги,  суд першої інстанції виходив з тих підстав, що  після розірвання шлюбу дитина  перебуває  на утриманні позивачки,  відповідач  у добровільному порядку   надає кошти на утримання дитини,  однак для забезпечення  інтересів дитини кошти на її утримання мають надходити регулярно та стабільно і в обсязі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому  суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття,  із урахуванням загальновідомих обставин про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку й  саме такий   розмір аліментів є справедливим і відповідатиме інтересам дитини, не порушуючи прав та інтересів відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частин  2,  3 статті   51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин   1, 2 статті  27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частини перша, друга статті 181 СК України).
За частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Отже, правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.
Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний  утримувати спільну з позивачкою дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою.
Суд першої інстанції, встановивши, що у сторін є малолітня дочка, яка після припинення шлюбних відносин батьків проживає з позивачкою і фактично знаходиться на утриманні матері, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків,  а відповідач є особою працездатного віку,  з урахуванням стану здоров`я і матеріального становища дитини та її батьків,  відсутності домовленості між сторонами  щодо утримання  дитини,  бажання позивачки щодо сплати відповідачем аліментів за рішенням суду,     дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини, сприятиме  її  нормальному розвитку та не поставить її  батька у скрутне матеріальне становище.
Доводи апеляційної скарги,  зокрема те, що  відповідач сплачував   у добровільному порядку  кошти на утримання дитини, придбав дитині  велосипед, що на утриманні відповідача перебуває його батько, який є інвалідом  ІІ групи,   були предметом дослідження судом першої інстанції, однак  висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення  не впливають.
Та обставина, що наразі відповідач уклав контракт добровольця  територіальної оборони також не спростовує  висновків  суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З  урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Враховуючи викладене,  рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України,  постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.   367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кролевецького  районного суду  Сумської області  від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.   

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов