Справа № 127/9948/22
Провадження № 22-ц/801/830/2024
Провадження № 22-ц/801/829/2024
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року	Справа № 127/9948/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М., 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Люлика Р. І. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Дернової В. В. від 08 лютого 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 лютого 2024 року,

встановив:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду цим позовом, за яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» (далі КП «Вінницяоблтеплоенерго») та ОСОБА_2 на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), які складають різницю між фактичним розміром шкоди (який визначено у розмірі  205 381 грн 00 к.) і страховою виплатою (страхове відшкодування у розмірі 128 500 грн 00 к.) та становлять 76 881 грн 00 к.;   витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 2 850 грн 00 к.; 20 000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.
Покликався на те, що 10 січня 2022 року о 08.20 год біля с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 33023, ДНЗ НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2022 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33023, ДНЗ НОМЕР_1 , КП «Вінницяоблтеплоенерго» застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС»» (далі ПрАТ «СГ «ТАС»»).
ПрАТ «СГ «ТАС»» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 128 500 грн 00 к. (130 000 грн 00 к. (ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС»») – 1 500 грн 00 к. (франшиза)).
На обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди зазначав, що внаслідок ДТП отримав сильний психотравмуючий стрес, душевні страждання, пов`язані із пошкодженням його автомобіля, значно погіршився його звичний спосіб життя через неможливість ним користуватися.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з КП «Вінницяоблтеплоенерго», однак відповідну шкоду було завдано не у зв`язку та не під час виконання ОСОБА_2 своїх трудових (службових) обов`язків, оскільки ДТП сталася за межами його робочого часу, а тому КП «Вінницяоблтеплоенерго» є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах; звіт № 22/45 від 01.02.2022 року про оцінку автомобіля як доказ не відповідає вимогам допустимості та належності доказів.
Виходячи із засад розумності та справедливості, суд виснував, що обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна є сума у розмірі 10 000 грн 00 к.
Додатковим рішенням цього ж суду від 22 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 23 581 грн 12 к. витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення суд мотивував тим, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково – на 1 0 %; у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Вінницяоблтеплоенерго» відмовлено повністю, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000 грн 00 к. витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 28 581 грн 12к. (7 145 грн 78 к. + 21 435 грн 84 к.) витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується стягнення 2294 грн 40 к. витрат на оплату призначеної судом експертизи, то питання розподілу цих витрат вирішено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року.
Таким чином суд виснував, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між зазначеними розмірами судових витрат в сумі 23 581 грн 12 к. (28 581 грн 12 к. - 5 000 грн 00 к.).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Люлик Р. І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив в частині, якою у позові відмовлено, скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд прийшов до помилкового висновку, що КП «Вінницяоблтеплоенерго» є неналежним відповідачем у справ, тому що ДТП сталась за 20 хв. після закінчення робочої зміни ОСОБА_2 на відстані 31,3 км від його робочого місця, для подолання якої потрібно 39 хв.
Суд помилково виснував про недопуситимість та неналежність звіту № 22/45 від 01 лютого 2022 року про оцінку автомобіля, тому що він бу виконаний у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методики товарознавчої експертизита оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092.
Звертав увагу, що висновком експертизи, призначеної за клопотанням представника відповідача установлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , могла становити 367 552 грн 20 к., чого суд ніяк у своєму рішенні не відобразив. Натомість пояснення допитаного судом експерта ОСОБА_3 щодо звіту № 22/45 від 01 лютого 2022 року про оцінку автомобіля, який ним не оглядався, є припущенням. Цей звіт був прийнятий страховиком – ПрАТ «СГ «ТАС»». Витрати на його проведення документально доведені позивачем.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Слободянюк М. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 10 січня 2022 року о 08.20 год біля с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 33023, ДНЗ НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2022 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (Т. 1 а. с. 6).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33023, ДНЗ НОМЕР_1 , КП «Вінницяоблтеплоенерго» застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС»» (Т. 1 а. с. 7).
ПрАТ «СГ «ТАС»» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 128 500 грн 00 к. (130 000 грн 00 к. (ліміт відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС»») – 1 500 грн 00 к. (франшиза)) (Т. 1 а. с. 9).
18 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до фізичної особи – підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4 ), який виконав для нього 01 лютого 2022 року звіт № 22/45 про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , за який ОСОБА_1 сплатив 2 850 грн 00 к. (Т. 1 а. с. 11 – 20).
ФОП ОСОБА_4 18 січня 2022 року здійснив огляд автомобіля та склав протокол огляду (дефектну відомість), а також здійснив фотографування пошкоджень (Т. 2 а. с. 13 - 16).
Згідно з цим звітом матеріальний збиток, заподіяний власнику колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП станом на дату дослідження складав 205 381 грн 83 к.
Звіт також був прийнятий страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33023, ДНЗ НОМЕР_1 , КП «Вінницяоблтеплоенерго», - ПрАТ «СГ «ТАС»» для визначення розміру страхового відшкодування (Т. 2 а. с. 31).
Після звернення до суду з позовом автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , було відчужено ОСОБА_5 , а у подальшому було повторно відчужено невстановленій судом особі.
За висновком експерта від 20 листопада 2023 року № СЕ-19/102-23/19883-АВ неможливо визначити вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , станом на дату оцінки 10 січня 2022 року, а також його дійсну ринкову вартість через неможливість визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, який не міг бути наданий експертові на огляд через його відчуження ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля могла становити 367 552 грн 20 к. (Т. 2 а. с. 102 – 125).
З пояснень самого позивача в суді першої інстанції видно, що перед зверненням до суду та реалізацією автомобіля він власними силами його відремонтував, але документально вартості ремонтних робіт та закуплених запчастин довести не може.
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів такого захисту (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
У статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
За змістом цих норм у деліктному зобов`язані установленню підлягають реальні збитки, тобто втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Суд першої інстанції правильно виснував, що звіт № 22/45 від 01 лютого 2022 року про оцінку автомобіля не відповідає вимогам, встановленим для висновку експерта як доказу, передбаченим статтею 106 ЦПК України («Проведення експертизи на замовлення учасників справи»), його було виготовлено з метою отримання страхового відшкодування у ПрАТ «Страхова група «ТАС», а не з метою звернення до суду з позовом
Апеляційний суд також звертає увагу, що зі звіту № 22/45 від 01 лютого 2022 року видно, що вартість матеріального збитку власникові автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, ДНЗ НОМЕР_2 , оцінювач визначив у розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу станом 01 лютого 2022 року, тобто ця вартість могла би бути врахована судом за умови, що на час розгляду справи автомобіль залишався б не відремонтованим (відновленим) (втрати, яких особа мусить понести для відновлення свого майна), натомість у випадку відновлення автомобіля належними доказами розміру майнової шкоди, завданої позивачу є саме його реальні витрати, які він поніс на відновлювальний ремонт автомобіля + втрата його товарної вартості, яка у будь-якому випадку відбувається внаслідок ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля.
Оскільки доказів розміру реально понесених на відновлення автомобіля коштів та розміру втрати ним товарної вартості позивач не надав, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки сама по собі недоведеність розміру заподіяної позивачу майнової шкоди є підставою для відмови у позові, то не залежно від складу відповідачів, щодо яких відмовлено у позові про відшкодування майнової шкоди, висновок суду у цій частині позовних вимог є правильним і не може бути скасованим апеляційним судом. При цьому виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) апеляційний суд не вдається до оцінки доводів апеляційної скарги щодо висновку суду про неналежність КП «Вінницятеплокомуненерго» як відповідача у справі, тому що в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди саме з ОСОБА_2 воно не оскаржувалось.
Щодо додаткового рішення Вінницького міського суду від 22 лютого 2024 року, яким вирішено питання про судові витрати у справі, то мотиви апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди із рішенням суду по суті позовних вимог, відповідно оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції по суті позову немає, то й немає підставі для скасування додаткового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Люлика Р. І. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 лютого 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий
       
                                                                               Т.М. Шемета