ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5761/23  Номер провадження 22-ц/814/2135/24	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12 лютого 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення – 16 лютого 2024 року)  у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 822,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 грн і витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, 02 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 5010336 про надання споживчого кредиту на суму 17 000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день. ТОВ «Авентус Україна» передало у власність ОСОБА_1 грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 ….9457.
18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 5010336 від 02 листопада 2021 року.
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором за станом на 10.08.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 53 822,00 грн, яка складається із: 17 000,00 грн - сума кредиту, 36 822,00 грн - нараховані проценти за користування кредитом.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12 лютого 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 5010336 від 02 листопада 2021 року, що виникла за станом на 10 серпня 2023 року, у сумі 53 822,00 грн, що складається з: 17 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 36 822,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2 147,20 грн і витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги про стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі. 
В обґрунтування апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції неправильно витлумачив п.4.3. кредитного договору і дійшов помилкового висновку про узгодження сторонами умов автоматичної пролонгації строку дії договору.
Суд не взяв до уваги, що за змістом п.4.2.2. договору автопролонгація строку дії договору настає у разі здійснення позикодавцем платежу на користь кредитора, але матеріали справи не містять доказів, що такий платіж був здійснений відповідачем.

У відзиві ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення районного суду залишити без змін.
Звертається увага, що згідно умов кредитного договору проценти нараховані у межах строку його дії, так як сторонами узгоджено порядок і умови пролонгації строку його дії, тому це є плата за правомірне користування кредитними коштами.
Суд першої інстанції дав правильну оцінку змісту умов договору, якими врегульований порядок продовження строку дії договору, а саме п.1.4, у якому міститься посилання на норми розділу 4 договору. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 5010336 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 17 000, 00 грн (т.1 а.с.79-88). 
Факт отримання коштів не заперечується відповідачем.
Кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.
Відповідно п.1.3. договору сума кредиту складала 17 000,00 грн.
Згідно п.1.4. строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору.
Відповідно до п.1.5. стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.
За п.п.2.1. п.2 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 ….9457 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Згідно з п.п.2.4. п.2 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно п. 2.1 договору.
До укладання кредитного договору ОСОБА_1 ознайомився із паспортом споживчого кредиту, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором С979082 (т.1 а.с.74-78) та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором С979082 (т.1 а.с.89).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 17 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що визнається відповідачем.
02 грудня 2021 року, тобто у день закінчення 30-денного строку, встановленого п..1.4., відповідач зобов`язання з повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим відповідно до пункту 4.3. строк дії договору був автопролонгований, тобто строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.
18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 9 333, після чого до фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників і фактор став новим кредитором (т.1 а.с.73).
У реєстрі боржників кредитний договір № 5010336 вказано за порядковим номером 3807. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 17 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 36 822,00 грн, кількість днів прострочення 502 (т.1 а.с.119).
Про відступлення права грошової вимоги за договором споживчого кредиту на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідача повідомлено письмово на його електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору (т.1 а.с.120).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обгрунтування заявлених вимог. 
Зокрема, суд констатував, що автопролонгація кредитного договору була чітко передбачена п. 4.3.1. кредитного договору, а у п. 4.3.2. вказано, що споживач надав таку згоду на автопролонгацію на умовах п. 4.3.1, тобто сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та умови автопролонгації договору.
Нарахування процентів здійснено по 24.02.2022 року включно, при цьому товариство не здійснювало жодних додаткових нарахувань після 24.02.2022 року.
Під час розгляду справи відповідач та його представник не заявляли клопотання про витребування оригіналів електронних доказів, відповідно до ст. 100, ст.101 ЦПК України. Зауважень з приводу неправильності чи не повноти копії кредитного договору, розрахунку, зі сторони відповідача матеріали справи не містять.
Заперечуючи частково проти позовних вимог, відповідач та його представник не спростували факт укладення кредитного договору, не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, приймає до уваги, що відповідач заперечує виключно правомірність нарахування йому процентів та керується такими міркуваннями. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених вимог закону. 
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на  одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не  встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Сталою судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, сформульований висновок про те, що після спливу строку кредитування внаслідок закінчення такого строку, визначеного у кредитному договорі, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. Після спливу строку кредитування права кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України. 
Отже, для вирішення питання про правомірність нарахованих кредитодавцем процентів слід проаналізувати умови кредитного договору.
Відповідно до п.1.4. договору від 02 листопада 2021 року погоджений сторонами строк кредиту – 30 днів, тобто до 02 грудня 2021 року з огляду на дату перерахування коштів на картку відповідача. У цьому ж пункті сторони погодили, що строк кредиту може бути продовженоу порядку і на умовах, визначених у Розділі 4 цього договору.
Нормами Розділу 4 кредитного договору визначено, що строк кредиту продовжується двома способами: за ініціативою позичальника (п.4.2) або шляхом автопролонгації (п.4.3.), отже твердження апеляційної скарги, що при вирішенні спору суд мав керуватися виключно пунктом 4.2. договору суперечить змісту Розділу 4 договору.
У пункті 4.3. договору сторони погодили, що строк кредиту автоматично продовжується, якщо на дату закінчення строку кредиту (у цьому конкретному випадку на 02 грудня 2021 року) існує заборгованість за кредитом, то строк кредиту продовжується максимально до 90 днів поспіль.
Норми п.4.3. кредитного договору не є нікчемними відповідно до ЗУ «Про захист права споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», зазначені норми щодо автоматичного продовження строку кредитування можуть бути оспорюваними, проте у межах розгляду цієї справи вимог про визнання недійсними умов договору не заявлено. 
Умови кредитного договору про визначення розміру процентів, порядок їх нарахування і сплати з урахуванням положень розділу 4 цього договору свідчать про те, що вони (проценти) не мають характеру санкцій за прострочення виконання зобов`язання.
Проценти за користування кредитними коштами (ст.536 ЦК України) за своєю правовою природою не є штрафними санкціями у розумінні ст.549 ЦК України, тому позивач у відповідності до умов договору і погодженого сторонами строку кредитування обгрунтовано нарахував проценти за період з 02 листопад 2021 року (дата перерахування коштів на картку відповідача) по 24.02.2022 року (кінцева дата строку кредитування, визначена відповідно до умов договору). 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя                                                 О.А. Лобов

Судді:                                                                  А.І. Дорош

В.М. Триголов