ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3666/24 Справа № 212/7233/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Тимченко О.О.,
за участю секретаря              Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/7233/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Захарова Ганна Вікторівна,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року, 

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 25 липня 2015 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 06 березня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. 
Зазначає, що відповідачка з початком війни виїхала за кордон, покинула малолітню дитину. Він вимушений сам ростити сина і займатися його вихованням. Дитина має генетичне захворювання, з самого народження мав проблеми зі здоров`ям: затримка розвитку, нанізм, затримка росту, затримка фізичного розвитку, затримка мовленнєвого розвитку, потребує постійного лікування та реабілітації. Але мама не зважала на хворобу дитини і не зверталася до лікарні за допомогою, а у 2022 році взагалі залишила сина на нього і поїхала за кордон зі старшою донькою. 
На сьогоднішній день дитина має статус інвалід дитинства. Позивач, як батько, пройшов всі медичні огляди з сином, домігся встановлення чіткого діагнозу та оформив групу інвалідності своєму сину, оскільки дитина потребує постійного нагляду, уваги, регулярного обстеження, лікування та реабілітації. Зазначає, що відповідачка не бажає спілкуватися з ним, їй не цікавий їх син, його розвиток та його здоров`я. Дитина знаходиться на його повному забезпеченні. Позивач любить сина і тому піклується про нього, про його стан здоров`я та самопочуття, відвідує лікарів і займаюсь повним обстеженням сина. Відповідачка жодного разу не зателефонувала та не спитала за сина, не виявила бажання бачити його, спілкуватися з ним та піклуватися про нього, не приймала жодної участі у вихованні дитини, не забезпечувала сина необхідними продуктами харчування, не виявляла ніякого інтересу до внутрішнього світу своєї дитини, матеріально не допомагала, хоча дитина потребує особливої дієти та медичного огляду. Тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню своєї малолітньої дитини, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.
У зв`язку з викладеним, просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з неї аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишені без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 20 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 1 073,60 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої адвокат Захарова Г.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 20 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення суду, судом першої інстанції не було враховано, що у відповідача, окрім спільної з позивачем дитини, є ще малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться на утриманні відповідачки. Відповідач самостійно утримує дитину, піклується про неї та забезпечує всім необхідним. Посилається, що не з`ясування судом першої інстанції вказаної обставини має істотне значення для справи, оскільки від цього залежить матеріальний стан відповідачки та яким має бути розмір аліментів, що підлягає стягненню. Вважає, що підстави для стягнення з відповідачки аліментів у визначеному судом розмірі відсутні, максимальний розмір аліментів, який може стягуватися з неї за наявності двох неповнолітніх дітей, складає 1/6 частку від доходів. Стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача ставить відповідача в заздалегідь скрутне матеріальне становище, що призводить до порушення її прав, передбачених ст. 48 Конституції України, є непомірним, перевищує ту частину, яку відповідач в змозі виплачувати на утримання своєї дитини. 
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Захарову Г.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Захарова Г.В., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно п. 15постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, даний факт не заперечувався відповідачем, відповідач зобов`язана та може надавати щомісячне утримання на свого малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначеного судом розміру стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав не оскаржується, судом апеляційної інстанції, в неоскарженій частині, воно не перевіряється.
Перевіряючи рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2015 року, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 , батьками якого є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно Акту про фактичне проживання від 07 серпня 2023 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно медичних документів, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом дитинства, має затримку розвитку, нанізм, затримку росту, затримку фізичного розвитку, затримку мовленнєвого розвитку.
Позивач працює в Громадській Організації «Справжня Надія», має постійний дохід, характеризується на роботі з позитивної сторони, що підтверджується трудовим договором від 28 квітня 2023 року, довідкою про доходи та характеристикою.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З урахуванням зазначених вище вимог закону, та тієї обставини, що ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження дитини зареєстрована матір`ю дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач здатна надавати допомогу на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). При цьому, на підставі наданих сторонами доказів суд врахував обставини справи та матеріальне становище платника аліментів.
Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку з нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, є достатнім та справедливим, таким, що не порушує прав як платника, так і отримувача аліментів.
Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів, які б спростовували б висновки суду першої інстанції, відповідачем, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, однак нових доказів, що не були предметом дослідження й оцінки судом та мають суттєве значення для вирішення справи, відповідач не надала.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Заперечення відповідачки щодо розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції, які пов`язані з перебуванням на її утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, наявність у неї статусу матері-одиначки внаслідок чого вона позбавлена можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, відповідачкою, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній нею частині, не підтверджені. 
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, виходячи зі змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі наявних доказів було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, що мають значення для її розгляду, вірно визначено характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Захарова Ганна Вікторівна, залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:  

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста