ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
 
20 березня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 458/285/21
провадження № 61-7857св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року у складі судді Кшик О. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 24 квітня             2023 року у складі колегії суддів Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що 09 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 .
Стверджувала, що у будинку відповідача в с. Бітля Самбірського району Львіської області, де сторони проживали після реєстрації шлюбу, вона зазнавала психологічного насилля з боку матері та сестри відповідача, які її постійно принижували та ображали, а чоловік у всьому їх підтримував. 
04 січня 2021 року вона захворіла на COVID-19 і згадані особи запропонували їй піти на самоізоляцію до своєї матері, а коли вона повернулася, то її не пустили до будинку і до цього часу не дозволяють бачитися з сином, якого налаштовують проти неї та залякують, а сусіди стверджують, що сина не випускають на вулицю. 
Позивачка має постійне місце проживання, у неї є підтримка рідних, не має шкідливих звичок, за місцем проживання характеризується позитивно, любить свого сина, який потребує материнської любові, турботи та піклування. Вважає, що дитині найкраще проживати з матір`ю і це буде відповідати інтересам дитини.
Враховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини з нею. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 . 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Врахувавши інтереси малолітнього ОСОБА_5 та захищаючи його права в контексті першочергового врахування якнайкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам, врахувавши висновок органу опіки та піклування, місцевий суд дійшов висновку про задоволення позову.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_2 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевий суд всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та надав їм правильну оцінку.
Суд не встановив того, що мати (позивачка) не може створити дитині належних умов для її виховання та розвитку, а визначення місця проживання з матір`ю буде відповідати інтересам дитини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Водопийко Х. Т. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених  ОСОБА_1 позовних вимог.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду                      від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 24 листопада 2021 року у справі       № 754/16535/19, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21.
Вказує на те, що судом не враховано, що малолітня дитина з народження проживає у сім`ї відповідача. Родина позивачки для дитини є абсолютно чужою, дитина її майже ніколи не бачила. Крім того, у житловому приміщенні, яке складається із двох кімнат (80 кв. м), де наразі проживає позивачка, мешкає ще шість осіб.  Натомість у будинку заявника дитина проживає в окремій кімнаті.
Суди не врахували ставлення дитини до матері, з якою малолітній спілкуватися не хоче, оскільки її боїться, та не врахували прив`язаність дитини до батька.
Висновок органу опіки та піклування є неповним, не містить обґрунтування доцільності залишення дитини з матір`ю.
Вважає, що ухвалені судами рішення не відповідають інтересам дитини.
Звертає увагу на те, що заявник також у 2021 році звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини (справа № 458/818/21) і просив суд об`єднати справи в одне провадження, однак таке клопотання задоволено не було.
Крім того, просить врахувати, що дитина на час подання касаційної скарги проживає з батьком.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
28 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
19 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської областіта представник ОСОБА_1 адвокат Миньо М. М. у відзивах на касаційну скаргу вказують на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня                 2012 року, який розірвано рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17 вересня 2021 року. Рішення набрало законної сили.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 02 квітня 2021 року            № 837, до складу сім`ї (зареєстрованих) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , входять: мати               ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестра ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , племінник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_5 ,                           ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради № 23 від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10, народилася і виросла в с. Либохора Турківського району Львівської області, трудолюбива, відповідальна, користується повагою та авторитетом серед товаришів та жителів села. Не має шкідливих звичок. Сумлінно виконує батьківський обов`язок. За час проживання на території села зарекомендувала себе з позитивної сторони. Скарг на її адресу до виконавчого комітету Либохорської сільської ради не надходило.
Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 02 квітня            2021 року № 838, під час обстеження матеріально-побутових умов проживання              ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10, за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку, загальною площею 80 кв. м, умови проживання задовільні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своїм батьком ОСОБА_2 , де разом із ними проживають: бабуся ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тітка                  ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 376 від 12 травня 2021 року.
Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 377 від 12 травня 2021 року,              ОСОБА_2 народився та проживає в АДРЕСА_2. За час проживання ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарг на ОСОБА_2 до виконкому Боринської селищної ради не поступало. За характером спокійний, врівноважений, не конфліктний, міцних алкогольних напоїв не вживає.
Згідно з довідкою про матеріально-побутові умови ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , виданою виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 02 червня 2021 року № 448,               ОСОБА_2 проживає у дерев`яному будинку, загальною площею 88 кв. м, житлова площа становить 60 кв. м.
Висновком Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області              № 616/02-25 від 04 червня 2021 року за доцільне визначено місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Боринського професійного ліцею народних промислів та ремесел № 363 від 14 липня 2021 року ОСОБА_11  дійсно навчалася в Боринському професійному ліцеї народних промислів та ремесел з 01 вересня 2010 року                          до 16 лютого 2012 року на денній формі навчання, за професією кухар, бармен.
Згідно з довідкою КНП «Боринська районна лікарня» Боринської селищної ради              від 20 липня 2021 року № 155 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не знаходиться на диспансерному обліку.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 01 червня 2021 року № 441 ОСОБА_1 постійно в березні, квітні, травні місяцях 2021 року відвідувала свого сина ОСОБА_5 ,             ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з батьком ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 . 07 березня                         та 02 квітня ОСОБА_1 мала намір відвідати свого сина ОСОБА_5 , але                   ОСОБА_9 не надала їй можливості побачитися з дитиною. Зі слів ОСОБА_1 за весь цей час, що вона приходила до свого сина, її чоловік ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_9 та сестра чоловіка ОСОБА_10 не давали їй можливості близького спілкування з дитиною.
За довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 596 від 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 протягом серпня місяця 2021 року приходила в село Бітля до свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із своїм батьком ОСОБА_2 та його родичами. Однак після неодноразових спроб відвідування сина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомляла, що її чоловік ОСОБА_2 та його родичі не допускають її до дитини.
12 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Турківського відділення поліції та виконавчого комітету Боринської селищної ради як органу опіки та піклування, комісії з питань захисту прав дитини Боринської селищної ради із заявою щодо застосування відповідних заходів до його дружини ОСОБА_1 з підстав того, що вона час від часу самовільно покидала будинок, залишаючи його з сином, якого він доглядав та виховував. На його телефонні дзвінки вона відповідала, що знаходиться у своєї матері. 03 січня 2021 року близько 15 год його дружина покинула місце проживання, веде антигромадський, аморальний спосіб життя.
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_2               від 03 березня 2021 року, складеного спеціалістом Служби у справах дітей Боринської селищної ради Леневич С., інспектором Самбірського ВП ГУНП у Львівській області Федьком М., старостою с. Бітля Фазан В., на час обстеження встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, був вдома з бабусею, батько працював по господарству. В кімнатах чисто, прибрано. Дитина візуально виглядала хворобливою. Довели до відома ОСОБА_2 , що мати їх дитини               ОСОБА_1 звернулася за допомогою щодо визначення місця проживання сина з нею, оскільки вирішила розлучитися з чоловіком. З сім`єю проведена бесіда, але ОСОБА_2 та його мати і сестра поводилися агресивно і вказали, що дитину матері не віддадуть. Комісія рекомендувала матері звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
Відповідно до довідок виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 15 вересня 2021 року № 625, від 06 жовтня 2021 року № 708 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у серпні, вересні місяцях                2021 року відвідувала свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в АДРЕСА_2, але з її слів їй не дозволив спілкуватися із сином чоловік ОСОБА_2 .
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_2                      від 15 вересня 2021 року, складеного головним спеціалістом Служби у справах дітей Боринської селищної ради Леневич С., фахівцем із соціальної роботи центру надання соціальних послуг ОСОБА_12 , встановлено, що сім`я складається з 4-ох осіб, син ОСОБА_5 , мати ОСОБА_9 , сестра  ОСОБА_10 . Проживають у будинку, який складається з двох кімнат, кухні та веранди. Санітарний стан житла задовільний. Висновки: на час обстеження житлово-побутових умов сім`ї встановлено, що                ОСОБА_2 був вдома, працював по господарству, але членів комісії не допустив до житлового приміщення, щоб обстежити умови проживання малолітньої дитини.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 741 від 03 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , протягом жовтня місяця 2021 року приходила в село Бітля до свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із своїм батьком ОСОБА_2 та його родичами. Однак після неодноразових спроб відвідування свого сина повідомляла, що її чоловік ОСОБА_2 не допускає її до дитини.
Відповідно до інформації виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області староста сіл Бітля, Сигловате протягом               2021 року неодноразово був присутній під час відвідування ОСОБА_1 свого сина ОСОБА_5 в АДРЕСА_2. На час відвідування матір`ю ОСОБА_1 дитини, в кімнаті були присутні батько дитини ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_1 намагалася підійти близько до сина,               ОСОБА_2 ставав на її шляху і не давав їй можливості наблизитися до сина, наголошуючи, що вона буде близько спілкуватися із дитиною тоді, коли дитина до неї підійде сама, але дитина до матері теж не підходила. 
За довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 11 від 11 січня 2022 року протягом грудня 2021 року та в січні 2022 року ОСОБА_1 приходила відвідувати сина ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_2 разом із батьком ОСОБА_2 . Приносила йому подарунок, який дитина не взяла. Під час відвідування ОСОБА_1 сина ОСОБА_5 його батько ОСОБА_2 не дозволяв ОСОБА_1 близько підходити для спілкування до сина, наголошуючи, що вона буде близько спілкуватися із сином тоді, коли син підійде до неї сам. Дитина також не підходила до матері.                11 січня 2022 року ОСОБА_1 хотіла відвідати свого сина, але ОСОБА_9 не впустила її до будинку, мотивуючи це відсутністю ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації Бітлянського ЗЗСО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, наданої на адвокатський запит, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в старшій групі з короткотривалим перебуванням. Загальна кількість днів відвідування з 01 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 66 днів, з них присутності - 27 днів, відсутності - 39 днів. Приводили і забирали ОСОБА_5 з навчального закладу батько ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_9 . Протягом навчального процесу батько і бабуся не залишали приміщення школи. Зауваження щодо перебування в приміщенні школи ОСОБА_2 і  ОСОБА_9 давалися неодноразово директором та педагогічними працівниками, на які            ОСОБА_2 і  ОСОБА_9 реагували негативно. ОСОБА_1 відвідувала свого сина і цікавилася ним, приходила у навчальний заклад, приносила подарунки, олівці, пластилін, іграшки тощо. Реакція  ОСОБА_2 і ОСОБА_9 на такі дії матері була негативною.
За довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 16 лютого 2022 року № 85 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , протягом січня-лютого 2022 року приходила відвідувати в село Бітля до свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із батьком ОСОБА_2 та його родичами. 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 приходила відвідати сина в село Бітля, але ОСОБА_9 не впустила її до будинку, мотивуючи це відсутністю ОСОБА_2 
04 березня 2022 року ОСОБА_1 приходила відвідувати свого сина ОСОБА_5 ,                ІНФОРМАЦІЯ_2 , але ОСОБА_9 не дозволила їй зайти до будинку і побачитися із сином, оскільки батько дитини ОСОБА_2 відсутній, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області за № 116.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 222 від 11 травня 2022 року ОСОБА_1 у травні                 2022 року відвідувала свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_2, 03 травня 2022 року близько 17 год, оскільки батько дитини ОСОБА_2 відсутній.
З відповіді старости старостинського округу № 8 Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області Фазана В. В. від 26 травня 2022 року № 16 на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_1 протягом березня-травня 2022 року відвідувала свого малолітнього сина ОСОБА_5 за місцем проживання його батька ОСОБА_2 . Були випадки, коли ОСОБА_9 не дозволяла бачити ОСОБА_1 її сина ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю батька дитини ОСОБА_2 . Під час спілкування дитини з матір`ю ОСОБА_5 ховається і не підходить до неї, а коли ОСОБА_1 хоче підійти до сина, ОСОБА_2 не дозволяє, мотивуючи це тим, що вона близько буде спілкуватися з сином тоді, коли дитина підійде до неї сама. В його присутності з ОСОБА_1 не узгоджувався час відвідувань сина, ОСОБА_1 наодинці з дитиною не залишалась, в його присутності собаку на ОСОБА_1 не спускали і під час відвідувань свого сина ОСОБА_1 в стані сп`яніння не перебувала.
Відповідно до копій матеріалів ВП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області № 519 щодо звернення ОСОБА_1 вбачається, що вона зверталася із заявою                      03 травня 2022 року з метою застосування до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 відповідних заходів, який 29 квітня 2022 року спустив на подвір`я собаку, яка її покусала, а також колишній чоловік не пускає її до сина ОСОБА_5 .
За відповіддю старости старостинського округу № 8 Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області Фазана В. В. від 18 серпня 2022 року № 39 він 11 серпня 2022 року був присутній, коли ОСОБА_1 відвідувала свого сина ОСОБА_5 за його місцем проживання в АДРЕСА_2. В кімнаті знаходилися ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_9 . Мати ОСОБА_1 пропонувала дитині піти з нею гуляти на вулицю, вона його з собою не забере. ОСОБА_2 запитав у ОСОБА_1 , якщо вона не хоче забрати сина, чого вона подала позов до суду та з якої причини відбувається суд. Після півгодинного спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 вийти з кімнати, оскільки дитина вже більше півгодини сидить у кутку за диваном.
У зв`язку із тим, що розгляд справи про визначення місця проживання дитини тривав більше одного року, питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повторно було розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини при Боринській селищній раді. На засідання були запрошені батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Батько дитини на засідання комісії не з`явився, не повідомив свою позицію щодо розгляду цього питання та причину своєї відсутності, хоча був повідомлений. Мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що вона неодноразово приходила до будинку, в якому проживає її син. ОСОБА_2 не дозволяє їй спілкуватися з сином, мотивуючи це тим, що дитина не хоче з нею спілкуватися та боїться її. Мати не може бачитися із сином навіть у присутності батька в будинку, де він проживає. Оскільки батько не надав додаткові матеріали члени комісії не змінили своєї думки і прийняли рішення за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 . Комісією рекомендовано Службі у справах дітей Боринської селищної ради підготувати висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та подати на затвердження виконавчому комітету Боринської селищної ради.
З висновку Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04 жовтня 2022 року № 5, затвердженого рішенням виконавчого комітету Боринської селищної ради від 05 жовтня 2022 року № 74, вбачається, що 25 лютого 2021 року до Служби у справах дітей Боринської селищної ради звернулася ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 У зверненні пояснила, що чоловік та свекруха не впускають її до хати та не дозволяють бачитися з малолітньою дитиною. 03 березня 2021 року працівниками Служби у справах дітей, старшим інспектором ювенальної превенції, старостою сіл Бітля, Сигловате проведено обстеження умов проживання дитини, що підтверджується відповідним актом. За результатами обстеження встановлено:
дитина знаходилася в будинку зі своєю бабусею, батько працював по господарству. Дитина візуально виглядала хворобливою. В кімнатах чисто та прибрано.                  ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю та сестрою поводили себе агресивно і сказали, що не віддадуть матері дитину;
07 березня 2021 року малолітній ОСОБА_5 проходив лікування у педіатричному відділенні Турківської ЦМЛ з діагнозом гострий обструктивний бронхіт, ацетономічний стан. Під час перебування дитини в лікарні ОСОБА_1 знову звернулася до Служби у справах дітей. Двічі до лікарні приїздила комісія в складі працівників Служби у справах дітей та ювенальної превенції, щоб мати дитини мала змогу слідкувати за станом здоров`я своєї дитини. ОСОБА_1  постійно в березні-травні 2021 року відвідувала свого сина ОСОБА_5 , однак ОСОБА_9 не надала їй можливості побачитися з дитиною. За весь час, що мати приходила до дитини, їй не надавали можливості близького спілкування з сином;
05 квітня 2021 року працівниками Служби у справах дітей проведено обстеження житлових умов за місцем проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . В будинку створені всі умови для проживання та виховання дитини. ОСОБА_1 трудолюбива, відповідальна, не має шкідливих звичок. ОСОБА_1 має підтримку рідних, не має шкідливих звичок, за місцем проживання характеризується позитивно, любить свого сина та турбується про здоров`я та життя дитини. Комісія не виявила причин, які б заважали займатися їй вихованням сина. Комісія вирішила, що малолітньому ОСОБА_5 більше потрібна материнська турбота, ласка та догляд, які більш оптимально може надати саме матір. Беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини Служба у справах дітей Боринської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини біля матері ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 03 жовтня 2022 року № 479 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним проживають без реєстрації місця проживання син ОСОБА_5 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сестра ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до характеристики ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка видана виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області № 478 від 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2. Був одружений з  ОСОБА_1 , але шлюб розірвано, проживають окремо. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_2 проживає разом із сином, своїми матір`ю та сестрою.               ОСОБА_2 алкогольних напоїв не вживає, з сусідами не конфліктує. За характером спокійний, врівноважений, не конфліктний.
30 травня 2022 року ОСОБА_2 подав директору Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО ОСОБА_14 заяву прийняти сина ОСОБА_5 до 1 класу.
Відповідно до характеристики учня 1 класу Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО                ОСОБА_5 , яка видана 29 вересня 2022 року, ОСОБА_5 навчається у 1 класі. Мовленнєвий розвиток, сприйняття, мислення відповідає віку. Букви пише охайно з дотриманням правильної форми, розміру, нахилу. Текст читає складами. Дитину приводять до школи бабуся і батько. Забирають зі школи вчасно. Школу відвідує нерегулярно. Дитина забезпечена всім шкільним приладдям.
Відповідно до довідок Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 09 вересня 2022 року № 148,                        від 15 вересня 2022 року № 81, виданих ОСОБА_2 , його син ОСОБА_5                    з 01 вересня 2022 року навчається у першому класі. Школу відвідує нерегулярно. За час навчання сина батько з учителями та дирекцією конфліктів не мав.
Оглянувши відеофайли, надані представником відповідача ОСОБА_15 , суд встановив, що ОСОБА_1 приходила до будинку відповідача ОСОБА_2 відвідати сина. Коли позивачка заходила в кімнату, де був її син ОСОБА_5 , дитина ховалася у шафу. Позивачка та відповідач у цей час з`ясовували стосунки між собою, а їх син увесь цей час перебував у шафі.
З відеозапису, долученого представником відповідача ОСОБА_15 зі свята                        01 вересня Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО учнів першого класу видно, що                  ОСОБА_5 розповідає віршик (файл 1). На другому відеозаписі (файл 2) видно малолітнього ОСОБА_5 , його матір ОСОБА_1 , які знаходяться в школі.              ОСОБА_1 хоче поцілувати сина, але він впав на підлогу та відвернувся.
З наданих суду медичних документів вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні (витяг з медичної картки № 4223 Львівської обласної дитячої клінічної лікарні; витяг № 5400/696, історія хвороби № 988 дитячого відділення Турківської КЦРЛ; витяг № 967/100 із медичної карти педіатричного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради; витяг з історії хвороби № 6124 Клініки пульмонології, алергології та лікування системних захворювань ЛОДКЛ «Охматдит»; довідка КНП «Турківський ЦПМСД»             від 18 вересня 2022 року; довідка КНП «Боринська районна лікарня» Боринської селищної ради від 04 жовтня 2022 року № 83; висновок отоларинголога дитячого консультативної поліклініки КНП ЛОР ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» від 06 жовтня 2022 року).
З матеріалів № 1234 ВП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області видно, що 05 жовтня 2022 року надійшла інформація дирекції Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в навчальному році навчався в групі з короткотривалим перебуванням (дошкільне навчання). Загальна кількість днів навчання з 01 вересня 2021 року до 10 червня 2022 року - 175. Учень був присутнім на навчанні з 01 вересня 2021 року 74 дні. Кількість навчальних днів з 01 вересня 2022 року - 25 днів, з них учень був присутнім на навчанні 5 днів. Приводять на навчання і забирають з навчання учня батько ОСОБА_2 та баба ОСОБА_9 , які залишаються на території школи, супроводжують учня до вбиральні, надають харчування. Мати учня ОСОБА_1 намагалася відвідувати його в класі, приносила подарунки. Батько та баба учня цьому перешкоджати.
26 вересня 2022 року дирекція Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО звернулася до начальника Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_16 та начальника ВП № 2 Самбірського РВП ГУНП                    у Львівській області ОСОБА_17 з приводу того, що учень 1 класу ОСОБА_5 з невстановлених причин більше 10 днів підряд не відвідує школу.
Із письмових пояснень учителя початкових класів Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО ОСОБА_18 вбачається, що в 1 класі у неї навчається ОСОБА_5 , який не відвідує школу з невідомих причин. ОСОБА_5 у вересні місяці 2022 року відвідував школу на початку місяця декілька разів, з 12 вересня до 30 вересня жодного дня не відвідував начальний заклад.
За відповідями ВП № 2 ГУ НП у Львівській області від 17 жовтня 2022 року № 2771 та від 18 жовтня 2022 року № 2753, наданими директору Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО ОСОБА_14 та начальнику Служби у справах дітей Боринської селищної ради             Сливар Н. Ф., в ході проведеної перевірки за їх зверненнями вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, за цими фактами буде прийнято рішення згідно з чинним законодавством.
Відповідно до долученого представником позивачки ОСОБА_19 відеозапису зі свята 1 вересня Бітлянського ЗЗСО I-III ст. ЗДО учнів 1 класу на святі ОСОБА_5 іде кульгаючи.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 конвенції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року)).
Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,     § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)).
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки стосовно батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
У справі «М. С. проти України» (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року) визначено поняття «інтереси дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Законодавство України не містить правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людиниі не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Цаунеґґер проти Німеччини», (ZAUNEGGER v. GERMANY), заява № 22028/04, § 46,              03 грудня 2009 року).
Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду  на організацію приватної  сфери і сім`ї».
Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі  № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та постановах Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі                      № 718/1796/16-ц (провадження № 61-19885св18), від 02 липня 2020 року у справі              № 428/13225/15-ц (провадження № 61-64св19), від 19 травня 2021 року у справі                 № 686/1379/19 (провадження № 61-18646св20).
У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня               2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), на яку заявник посилається у касаційній скарзі,  вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено, що закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21), посилання на яку міститься у касаційній скарзі, вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».
У постанові Верховного Суду від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 (провадження № 61-10379св21) зазначено, що «визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивач і відповідач працевлаштовані та отримують дохід, мають постійне місце проживання, суд першої інстанції зробив висновок, що обидві сторони можуть забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини. Суди попередніх інстанцій врахували, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти на доньку, присуджені з травня 2019 року, та не турбується про забезпечення дитини найнеобхіднішим. У суді апеляційної інстанції пояснення ОСОБА_1 щодо існування заборгованості зводилися до негативного ставлення до відповідача. Також суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та її матір не дають йому можливості спілкуватися з дочкою, до органу опіки та піклування з питання визначення порядку та способу участі у спілкуванні та вихованні дитини не звертався. Апеляційний суд взяв до уваги, що у ОСОБА_1 змінився спосіб життя, він утворив нову сім`ю з іншою жінкою, протягом тривалого часу не виявляв матеріальної турботи про доньку, якій на час ухвалення рішення судом першої інстанції виповнилося 5 років та яка з часу початку окремого проживання батьків тривалий період проживає з мамою та бабусею. Суди також дали оцінку висновку органу опіки та піклування, наданому з приводу вирішення первісного позову, та дійшли переконання, що він не ґрунтується на належно встановлених та досліджених обставинах справи, тому з урахуванням частини шостої статті 19 СК України визнали його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що залишення малолітньої ОСОБА_3 у її матері ОСОБА_2 є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини. Отже, на час ухвалення оскаржуваних рішень судами не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, яке призведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. З огляду на такі обставини суди правильно врахували інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту і не встановили вагомих підстав змінювати місце її проживання. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, Верховний Суд вважає, що суди, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку».
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 (провадження № 61-4654св21) вказано, що «рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку».
Переглядаючи рішення суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22).
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду  від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).
Вирішення спору з дотриманням найкращих інтересів дитини має місце тоді, коли дитині були надані процесуальні права і гарантії, тлумачення закону здійснено на користь дитини, а також належним чином забезпечені потреби, інтереси та бажання дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За частинами другою-четвертою статті 29 ЦК України  фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
З огляду на викладені норми, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції з урахуванням висновку органу опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
ОСОБА_2 , заперечуючи проти вимог позивачки, вказував на те, що мати не довела, що проживання малолітньої дитини разом із нею відповідає інтересам сина, а суд не врахував психологічний стан дитини, її ставлення окремо до матері           і батька та період часу, який дитина проживає разом із батьком.
 
Оцінка доводів касаційної скарги
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами існує особистий конфлікт, який негативно впливає на дитину.
Позивачка на підтвердження позовних вимог надала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З тексту висновку Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04 червня 2021 року № 616/02-25 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що він складений лише на підставі пояснень  ОСОБА_1 . Висновок не містить відомостей про те, чи викликався батько дитини ОСОБА_2 для надання пояснень. 
Висновок Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 04 жовтня 2022 року № 5, затверджений рішенням виконавчого комітету Боринської селищної ради від 05 жовтня 2022 року № 74, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також складений за відсутності ОСОБА_2 , однак у висновку зазначено, що батько був запрошений, але на засідання не з`явився. 
Крім того, вказані висновки не містять доказів щодо намагання Служби у справах дітей провести відповідні заходи стосовно малолітнього  ОСОБА_5 , а також не наведено підстав та аргументів у зазначених висновках щодо того, які саме інтереси малолітньої дитини враховано, зважаючи на думку Служби у справах дітей про доцільність визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, що викликає обґрунтовані сумніви у їх правильності, повноті та об`єктивності. 
Інших належних, допустимих та достовірних доказів на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд, взявши до уваги лише висновки органу опіки та піклування і Служби у справах дітей, задовольнивши позов, не врахував, що малолітній вік дитини сам по собі не свідчить про наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо дитина вже тривалий час проживає з батьком у безпечному, спокійному та стійкому середовищі,. Батько у свою чергу сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина, створивши дитині належні умови проживання, турбується про дитину.
Давши оцінку факту створення належних умов для проживання малолітньої дитини як за місцем проживання батька, так і за місцем проживання матері, суд першої інстанції залишив поза увагою дійсний психоемоційний стан дитини, а позивачка не підтвердила належними, допустимими і достатніми доказами те, чи буде забезпечено належний розвиток малолітньої дитини у новому, незвичному для неї середовищі.
Із матеріалів справи, зокрема із відповідей старости старостинського округу № 8 Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області Фазана В. В.              від 26 травня 2022 року № 16 та від 18 серпня 2022 року № 39, видно, що малолітній ОСОБА_5 негативного або агресивного ставлення до матері не проявляє, але не спілкується з матір`ю, ховається від неї, не підходить. Натоміть вбачається прихильність та позитивне ставлення дитини до батька.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що малолітній ОСОБА_5 тривалий час (більше трьох років) проживає разом із батьком, дитина має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до нього та більше трьох років (на час перегляду справи в касаційному порядку) проживає серед знайомих їй з народження людей у безпечному і сталому середовищі.
Також суд залишив поза увагою необхідність забезпечення проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із батьком з огляду на їхній емоційний зв`язок, що відповідає принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
Загалом рішення місцевого суду ґрунтується на поясненнях свідків, а також окремих письмових документах, наданих лише стороною позивачки, а висновки суду містять узагальнені мотиви про зв`язок матері з дитиною такого віку та необхідність проживання дитини разом із матір`ю без урахування фактичних обставин цієї справи.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року             у справі № 712/11527/17, провадження № 61-18882св19).
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, наведеного також не врахував, а погоджуючись із висновком місцевого суду, не спростував доводи  ОСОБА_2 щодо доцільності зміни місця проживання дитини та доцільності такої зміни саме на час перегляду справи в апеляційному порядку.
Під час розгляду спору щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої малолітньої дитини, її віку, враховуючи при цьому його сталі соціальні/родинні зв`язки, місце дошкільного/шкільного навчання, що охоплюють територію його місця проживання, усталений тривалий побут за місцем проживання батька, позитивний психологічний стан дитини.
Матеріалами справи підтверджено, що малолітній ОСОБА_5 з народження і до теперішнього часу ріс та проживав у родині батька (з бабусею та тіткою), дитина має прихильність до батька та його родини, позитивний контакт із ними, натомість прихильність до матері суди не встановили, дитина не бажає спілкуватися з нею.   
Малолітній ОСОБА_5 фактично не знайомий із родиною матері і ніколи не приїздив до бабусі (матері позивачки), отже середовище, де зараз проживає позивачка, для дитини абсолютно не знайоме. Крім того, родина позивачки проживає в іншому населеному пункті, а тому зміна місця проживання дитини призведе не тільки до зміни усталених соціальних/родинних зв`язків, а й до порушення усталеного тривалого побуту, що не сприятиме позитивному психоемоційному стану дитини.
Колегія суддів вважає, що на цьому етапі розвитку дитини залишення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком не порушить його права, а навпаки сприятиме забезпеченню його інтересів, адже за місцем проживання батька дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв`язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 
Матеріали справи не містять докази, а суди не встановили, що батько дитини не належним чином виконує батьківські обов`язки щодо участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 .
За таких обставин, зважаючи на найкращі інтереси дитини та її прихильність до батька, особу матері, з якою у цей період часу дитина не бажає зустрічатися, відчуває дискомфорт, ховається від неї та тривалий час спільно не проживає, колегія суддів доходить висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю призведе до зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , порушення його усталеного побуту і способу життя, навчання, розвитку, що потягне невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину з важкопрогнозованими негативними наслідками та суперечитиме її найкращим інтересам.
За встановлених у справі фактичних обставин, а саме: соціалізація малолітньої дитини та її інтеграція в умови проживання з батьком (без матері) протягом тривалого часу - більше ніж три роки (станом на день перегляду справи в касаційному порядку), в найкращих інтересах дитини буде подальше проживання з батьком, оскільки її повернення до матері у спосіб визначення місця проживання з позивачкою суперечитиме інтересам малолітнього ОСОБА_5 . 
На підставі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на оцінці всіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси малолітнього ОСОБА_5 , його права та інтереси на гармонійний розвиток і належне виховання у сталому середовищі, з метою дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, колегія суддів доходить висновку що визначення місця проживання дитини з матір`ю не відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Колегія суддів також враховує, що  ОСОБА_2 зацікавлений у вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, про що свідчить подання ним позову до суду щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього                 ОСОБА_5 з батьком (справа № 458/818/21).
Верховний Суд виходить із того, що при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першочергове значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена права вирішення у встановленому порядку питання щодо участі у вихованні дитини, вчинивши всі необхідні дії для налагодження психоемоційного контакту та спілкування з дитиною.
Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в касаційну порядку, тому касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Враховуючи те, що під час розгляду справи місцевий та апеляційний суди повно встановили обставини справи, але неправильно застосували наведені вище норми матеріального і процесуального права, рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року та постанова Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у  задоволенні позовних вимог.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України). 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року з ухваленням у справі нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , то з останньої на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 362,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 1 452,80 грн судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, про визначення місця проживання дитини відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) та 1 452,80 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят дві гривні вісімдесят копійок) за подання касаційної скарги.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | І. М. Фаловська
Судді | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| А. С. Олійник
| В. В. Сердюк