УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/7487/23 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 285/7487/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (далі ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», Товариство, позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з   ОСОБА_1  на їх користь78 538,73 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за період з листопада 2022 по січень 2023 року та судові витрати.
Позов мотивувався тим, що Товариство здійснює постачання електричної енергії, на умовах, передбачених публічним договором, який опублікований на офіційному сайті позивача. Фактичне споживання відповідачкою відповідних обсягів електричної енергії та відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 свідчить про її приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному веб-сайті.
ОСОБА_1 в порушення умов договору, вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, статей 509, 525, 526, 530 611 ЦК України, у встановлений строк не сплатила в повному обсязі спожиту електричну енергію, що була поставлена позивачем, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яку Товариство просить стягнути.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року позов задоволено частково та стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 48 088,04 грн та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, Товариство просить його в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким їх задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи. 
Зазначено, що Відповідачка за час отримання послуг з електропостачання здійснювала оплату за надані послуги в розмірі 348,19 грн та 6162,70 грн. Отже, судом беззаперечно під час судового розгляду в наслідок досліджених доказів, встановлено, що між Позивачем та Власником нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , тобто Відповідачем укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги №14-1512 від 28.12.2018. Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з електропостачання за умовами договору за Відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 78538,73 грн, у зв`язку з чим Позивач і звернувся до суду.
Разом з цим, Відповідачка під час дії воєнного стану не була позбавлена права власності на своє нерухоме майно, а тому відповідно несе тягар його утримання, у вигляді сплати послуг за поставлену електричну енергію та схоронності.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 04.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в січні 2023 року приміщенням, яке належить ОСОБА_1 , користувались військовослужбовці Збройних Сил України без її згоди, оскільки матеріали справи не містять доказів, про те, що нею було надано дозвіл на користування її власністю іншій особі. Крім того, АТ “Житомиробленерго” приймаючи в січні 2023 року рішення про не відключення об`єкта від електропостачання, внаслідок виникнення заборгованості за листопад та грудень 2022 року, не повідомило ОСОБА_1 про надходження звернення від Новоград-Волинської районної військової адміністрації щодо користування її власністю, не з`ясувало правових підстав користування військовими її власністю, чим фактично створило умови для збільшення заборгованості на суму 30 448,69 грн (січень 2023 року).
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду мотивуючи таким.
Встановлено, що  ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , зазначена обставина визнана сторонами.
Згідно рахунків за електроенергію № 29058 за 11/2022 на суму 25 031,32 грн; №30768 за 12/2022 на суму 25 481,73 грн; та №4185 за 01.2023 на суму 30 448,69 грн, а тому загальний борг ОСОБА_1 за три місяці складає 78 538,73 грн (а.с.15,18,19,21).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (далі — Закон № 2189-VIII) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2189-VIII передбачено, що комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 
Згідно статті 20 цього Законуспоживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.
Установлено, що Новоград-Волинська районна військова адміністрація 18 січня 2023 року листом №01-18/202, звернулась до АТ “Житомиробленерго” про перегляд рішення щодо відключення від електропостачання об`єкта ФОП ОСОБА_1 , який зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з використанням приміщень і споруд в інтересах Міністерства оборони України (а.с.116). Позивачем даний факт не заперечується.
Звягельська районна військова адміністрація повідомила, що по даному об`єкту з копією рішення ради оборони звернувся представник військової частини щодо клопотання про не відключення електроенергії, так як там проживають військовослужбовці ЗСУ (а.с.115).
У відповіді на запит суду, Житомирська обласна військова адміністрація повідомила, що в її розпорядженні відсутні документи щодо використання приміщення для потреб безпеки та оборони.
З вищевикладеного вбачається, що в січні 2023 року приміщенням, яке належить ОСОБА_1 , користувались військовослужбовці ЗСУ без її згоди, оскільки матеріали справи не містять доказів, про те, що нею було надано дозвіл на користування її власністю іншій особі.
Відповідно до частини 1  статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим не побутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу якого перевищує 100 тис, здійснюється з урахуванням вимог: фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору, є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та /або факт споживання елективної енергії.
Взаємовідносини між побутовим споживачем і енергопостачальником регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКДРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Постачання електричної енергії здійснюється у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, на умовах договору, укладеного з електропостачальником. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється на основі Типового договору.
Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії, укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов вищезазначеного Договору.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що в січні 2023 року приміщенням, яке належить ОСОБА_1 користувались військовослужбовці ЗСУ без її згоди, оскільки матеріали справи не містять доказів, про те, що нею було надано дозвіл на користування її власністю іншій особі, то місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачка має право на зменшення розміру плати на електроенергію лише за січень 2023 року, оскільки доказів, що в листопаді та грудні 2022 року майно, власником якого вона являється, використовувалось без її згоди іншими особами нею не надано.
Крім того, доводами апеляційної скарги не спростовано факт того, що військовослужбовці ЗСУ у період січня 2023 року користувались приміщенням яке належить відповідачці без погодження з останньою. Сам позивач не повідомив ОСОБА_1 про наявність заборгованості і факт проживання військових у цей період, рахунки по оплаті вона не отримувала, доказів матеріали справи не містять і такі не встановлені судом. 
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді