УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №272/1176/23 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В. 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Сокирко Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 16 вересня 2023 року о 22-53 год по вул.Корольова, 2 в с. Забара ОСОБА_1  керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, днз НОМЕР_1  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Сокирко В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення з додатками не можуть слугувати законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з незалученням до процедури складення адміністративних матеріалів двох свідків. Також, адвокат ставить під сумнів вчинення водієм правопорушення у зв`язку з неповідомленням причини його зупинки одразу та не роз`ясненням права на оскарження постанови. Крім того, працівники поліції не проінформували ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу для проведення огляду на стан сп`яніння, не ознайомили із сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
Вказав, що перед початком відеофіксації працівники поліції не представились та не повідомили водію про відеофіксацію за відсутності двох свідків, не роз`яснили права, не назвали жодних ознак сп`яніння та не поцікавились чи вживав він спиртні напої. 
На думку адвоката, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення – недоведена.
В судове засідання  ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сокирко В.М. не з`явились, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як  слідує  з  матеріалів  справи   ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5  Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до  ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 398346, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №559008 від 16 вересня 2023, розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, відеозаписом.
Так, із вказаного відеозапису з нагрудних портативних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків зупинили автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , попросили перевірити багажник. Після перевірки документів водія працівники поліції пояснили причину зупинки – у автомобіля не горить підсвітка номера. Працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із запахом алкоголю з ротової порожнини. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер чи у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично й однозначно відмовився, отримав роз`яснення наслідків такої відмови. У службовому автомобілі працівників поліції водію роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після оформлення процесуальних документів ОСОБА_1 ознайомлено із постановою за ч. 2 ст. 121-3 КУпАП та протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису документів він відмовився. Від керування транспортним засобом поліцейські водія відсторонили, подальший рух за кермом заборонили. 
Досліджений відеозапис з нагрудних відеокамер працівників поліції повно відображає обставини, за яких патрульні, після виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, на місці подій, ОСОБА_1 неодноразово пропонував поліцейським неправомірну вигоду з метою уникнути відповідальності, не звертаючи уваги на неодноразові попередження працівника поліції про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди службовій особі та роз`яснення щодо ведення відеофіксації із моменту зупинки транспортного засобу. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Твердження, щодо незаконності зупинки та не оголошення працівниками поліції причин зупинки одразу є необґрунтованими та спростовуються відеозаписами та доданою до матеріалів копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 559008 від 15 вересня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 15 вересня 2023 року о 22-53 год у с. Забара по вул. Корольова, здійснював рух на транспортному засобі з номерним знаком, який не був освітлений у темну пору до би, чим порушив п. 2.9.в ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 121-3 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень. Відомості про оскарження чи скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні. 
Аргументи скарги про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння внаслідок того, що працівники поліції не роз`яснили порядок користування технічним пристроєм, за допомогою якого проводиться огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, не показали сертифікат, суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження такого огляду, відповідних клопотань не заявляв, хоча така можливість йому надавалась.
Варто зауважити, що поліцейським чітко роз`яснювалися ОСОБА_1 його права, повідомлено наслідки відмови від огляду та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення; жодних інших зауважень щодо дій поліцейських не можуть бути розцінені інакше, аніж спосіб захисту з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.
Суд також критично оцінює твердження скаржника про порушення порядку проведення огляду внаслідок незалучення свідків. Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов`язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксування огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свідків. Тобто у разі відмови водія від проходження медичного огляду, у випадку проведення відеозапису нагрудною камерою поліцейського такої відмови наступне залучення свідків є недоцільним, зважаючи, що вони не були присутніми у момент висловлення відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. У даному випадку поліцейським здійснювалася відеофіксація події за участі самого водія ОСОБА_1 , а відповідний відеозапис у встановленому порядку долучений до матеріалів справи.
Посилання захисника на те, що працівники поліції не представились, на переконання апеляційного суду, жодним чином не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП. 
Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані об`єктивні висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги стосовно неправомірних дій працівників поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП судом не приймаються, як не підтверджені доказами. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Сокирко Володимира Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь