УХВАЛА
 
04 червня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 361/2649/23
провадження № 61-7522ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 04 лютого 2020 року ОСОБА_2 уклав з ФОП ОСОБА_3 договір № 7559. Умовами договору, а саме пунктом 1.1 договору, передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору якісно та своєчасно будівельно-ремонтні роботи, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити їх. Пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець зобов`язується у відповідності до затвердженої кошторисної документації, який є невід`ємною частиною цього договору, здійснити ремонт приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в термін до 20 квітня 2020 року. Пунктом 3.2 договору та додатком до договору № 7559 від 04 лютого 2020 року сторонами було погоджено кошторисну документацію та визначено ціну договору у розмірі 164 147, 06 грн. У відповідності до пункту 1.4 договору виконавець має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.
На підставі зазначеного договору та на виконання ремонтно-будівельних робіт на об`єкті позивача, ФОП ОСОБА_3 залучив відповідача ФОП ОСОБА_1 , для виконання окремих робіт.
На виконання умов договору ОСОБА_2 перерахував ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 80 155, 00 грн. Вказане підтверджується банківською довідкою від 13 лютого 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перерахував грошові кошти ФОП ОСОБА_1 , а саме 16 березня 2020 року у сумі 10 928, 00 грн за матеріали (призначення); 20 липня 2020 року у сумі 23 920, 00 грн за ремонтні роботи акт № 8; 29 липня 2020 року у сумі 31 432, 00 грн за ремонтні роботи акт № 9; 07 жовтня 2020 року у сумі 13 875, 00 грн за ремонтні роботи акт № 12, 13.
Однак, не зважаючи на це, ані ФОП ОСОБА_3 , ані ФОП ОСОБА_1 будівельно-ремонтні роботи на об`єкті позивача не виконали, через що останній вимушений розірвати договір, укладений між сторонами шляхом направлення повідомлення про розірвання договору № 7559 від 04 лютого 2020 року та звернувся з вимогою про повернення сплачених коштів у зв`язку із невиконанням передбачених договором зобов`язань. Окрім того, 14 березня 2023 року на адресу відповідача була направлена досудова претензія із вимогою повернути безпідставно отримані кошти.
Вимога ОСОБА_2 повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 80 155, 00 грн була проігнорована, у зв`язку із чим він звернувся до суду з метою захисту своїх прав.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 124 268, 71 грн, з яких сума основного боргу 80 155, 00 грн, 7 051, 25 грн - 3 % річних, інфляційні втрати у розмірі 37 062, 46 грн; судові витрати у розмірі 1 242, 69 грн, 37 280, 61 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи. Просив також зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за такою формулою: «Борг*Кількість днів прострочення * 3/10034)/365 днів», та інфляційних збитків за формулою «Сума збитку (за 1 місяць) = Сума боргу * Індекс інфляції' / 100% Сума боргу; Загальна сума інфляційних збитків визначається шляхом додавання щомісячних сум збитків» до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (80 155 грн) і стягнути отриману суму процентів та інфляційних збитків з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ФОП  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 124 268, 71 грн, з яких сума основного боргу 80 155, 00 грн, 7 051, 25 грн - 3% річних, та 37 062,46 грн - інфляційні втрати. та судовий збір в розмірі 1 242, 69 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 
від 09 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу у справі № 361/2649/23 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 35 000,00 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року задоволено частково. Змінено додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року в частині розміру витрат на правову допомогу, визначивши його в сумі 5 000, 00 грн.
 
У травні 2024 року ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судаминорм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу повністю або частково на новий розгляд або ухвалити нове рішення у справі. 
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
 
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
 
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
 
У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 6 частини першої статті 176 ЦПК України).
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Ціна позову у справі № 361/2649/23 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн, де 3 028,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року). 
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в») пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков                                                                                             Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник