ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 травня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2803/23
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/439/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Циганка М.О. від 18 грудня 2023 року, місце ухвалення рішення - м.Прилуки, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

                         В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 щомісячно, до закінчення сином навчання або до досягнення ним 23-річного віку, за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що від шлюбу із відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і до досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання. Позивач зазначає, що наразі син ОСОБА_3 є повнолітнім, та навчається на 3 курсі денної форми навчання спеціальності 123 ”Комп`ютерна інженерія” Прилуцького технічного фахового коледжу І рівня акредитації, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, але має можливість її надавати, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. 

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково. Судом вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_3 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з 13.06.2023 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року є незаконним, ухваленим із численними порушеннями приписів процесуального права, та підлягає перегляду і скасуванню в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не виконав ряд процесуальних вимог перед прийняттям позовної заяви до розгляду, необґрунтовано не застосував положення статті 187 ЦПК України, порушив визначений законом порядок приєднання документів до матеріалів справи, а також порушив встановлені законом строки розгляду справи. Апелянт стверджує, що зважаючи на категорію справи та предмет доказування, позивачем надано докази, які по своїй правовій природі є неналежними. За доводами апелянта, надані позивачем докази не підтверджують заявлені позовні вимоги, і не мають значення для розгляду справи. Апелянт вказує, що позивач не обґрунтовує належність доказів, приєднаних до матеріалів цивільного провадження, вони не є допустимими та належними. За доводами апелянта, у позовній заяві відсутні відомості щодо наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 , відсутнє обґрунтування позову та докази наявності спору про право (предмету позову). Доводи апеляційної скарги зазначають, що ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України лише надає право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів тому з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самим дочці, сину, які продовжують навчання. Вказана норма Сімейного кодексу України не містить положень щодо можливого представництва батьками повнолітніх дітей, які проживають разом. Апелянт вказує, що питання представництва у цивільному процесі регулюють спеціальні норми, і у розумінні сторони відповідача, ОСОБА_1 діє, як законний представник дитини, іншого розуміння сторона відповідача не має, у зв`язку із положеннями діючого законодавства України. Апелянт вважає судове представництво інтересів ОСОБА_3 його матір`ю - позивачем ОСОБА_1 поза Законом, i таким, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства України щодо представництва повнолітньої дієздатної особи у суді. Апелянт вказує, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване ним рішення, яке жодним чином не відповідає заявленим вимогам позивача, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд ухвалив судове рішення про права та інтереси ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі. Апелянт звертає увагу суду, що позивачем заявлялись позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача на одну її повнолітню дитину, до досягнення віку 23 років. При цьому, суд першої інстанції встановив та відобразив у рішенні, що ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей на утриманні, крім повнолітнього сина ОСОБА_3 , який навчається за рахунок коштів державного бюджету, всім забезпечений i отримує стипендію. Апелянт стверджує, що ухвалюючи рішення про стягнення із відповідача аліментів в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, суд першої інстанції зменшив заявлені вимоги вдвічі, не обґрунтувавши даного розміру стягнутих аліментів. Апелянт вказує, що аліменти з нього стягнуто на утримання повнолітнього сина до досягнення сином віку 23 років, але документально підтверджено, що ОСОБА_3 як потенційний набувач аліментів, закінчує навчання 30.06.2025 року, при цьому, 23 року ОСОБА_3 виповниться у 2028 році. Апелянт зазначає, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції не прийняв до уваги, та не надав відповідної оцінки тому факту, що відповідач залишився без роботи через вивільнення (скорочення) працівників, і документи відносно цього містяться у матеріалах справи. За доводами апелянта, в матеріалах справи відсутня будь-яка калькуляція погреб та витрат на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , зважаючи на документальне підтвердження його повного забезпечення та наявності стипендії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року. 

12.04.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бачигіна К.В. на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення з приводу поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу, в яких представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бачигін К.В. вважає поданий відзив на апеляційну скаргу таким, що не відповідає вимогам процесуального закону, а також ставить під сумнів наявність у представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Глазун Т.О. повноважень щодо представлення інтересів позивача. У зв`язку із вказаними обставинами, представник відповідача просить: перевірити та встановити наявність процесуальної правоспроможності та повноважності адвоката Глазун Т.О. в даному цивільному процесі; розглядати справу за наявними у ній документами без врахування поданого стороною позивача відзиву на апеляційну скаргу. 
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно матеріалів даної цивільної справи, стороною позивача надано копії наступних документів щодо повноважень представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Глазун Т.О.: доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, виданого 30.01.2024 року №02-12/34-24 Ніжинським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким призначено адвоката Глазун Т.О. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги (захист; здійснення представництва інтересів особи у суді; складення документів процесуального характеру) щодо складання процесуальних документів, а саме, заперечення на апеляційну скаргу та представництва інтересів клієнта в суді - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.137); довіреність від 30.01.2024 року, якою ОСОБА_1 уповноважує адвоката Глазун Т.О., на підставі доручення Ніжинського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30.01.2024 року №02-12/34-24  здійснювати  представництво  її  інтересів,  в  тому   числі,  в судах,  бути  її  представником  у  судових  органах  України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надані законом позивачу, тощо (а.с.137,зворот-138); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Серія ЧН №000995 від 20.11.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_5 має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.138, зворот).   
Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У контексті положень даної норми Закону, вищевказані доводи сторони відповідача, викладені у поясненнях з приводу надходження відзиву до суду (а.с.142-145), апеляційний суд приймає до уваги. Разом з тим, необхідно зазначити, що дані доводи сторони відповідача, враховуючи фактичні обставини справи, не впливають на результат апеляційного перегляду судом законності і обґрунтованості  рішення суду першої інстанції від 18.12.2023  року,  в  межах  доводів  та  вимог  апеляційної  скарги ОСОБА_2 .   

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження у справі від 16.02.2024 року (а.с.129-130) апеляційним судом, в порядку приписів п.8 ч.1 статті 365 ЦПК України, відповідачу було запропоновано надати апеляційному суду відомості щодо розміру отриманих ним доходів за 2023 рік. Копія даної ухвали апеляційного суду від 16.02.2024 року була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_2 19.02.2024 року (а.с.133), але вказаних документів апеляційному суду надано не було. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області в книзі реєстрації народжень 05.07.2005 року зроблено відповідний актовий запис за №273. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.07.2005 року (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 12.11.2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано 21.11.2007 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області зроблено відповідний актовий запис №150 (а.с.7).

Відповідно до довідки Прилуцького технічного фахового коледжу від 05.09.2023 року №352, ОСОБА_3 дійсно є студентом 3 курсу денної форми навчання, спеціальності 123 Комп`ютерна інженерія Прилуцького технічного фахового коледжу І рівня акредитації. Навчається з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року (а.с.21).

Як вбачається із повідомлення Прилуцького технічного фахового коледжу від 19.10.2023 року №419, адресованого адвокату Бачигіну К.В., ОСОБА_3 дійсно є студентом 3 курсу денної форми навчання спеціальності 123 Комп`ютерна інженерія Прилуцького технічного фахового коледжу І рівня акредитації. Фінансування підготовки здобувача освіти здійснюється за кошти державного (регіонального) бюджету. Навчається з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року. На даний час на базі навчального закладу додатково отримує платні освітні послуги, пов`язані з одержанням професійної освіти (а.с.49, зворот).

Згідно довідок про доходи, виданих Головним управлінням пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області, і отримує пенсію, як особа із інвалідністю (а.с.25,26).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії ААБ №676416, ОСОБА_1 є особою із інвалідністю третьої групи, загальне захворювання, з 01.10.2020 року (а.с.28).

Як вбачається із копії паспорта позивача ОСОБА_1 та довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , їх місце проживання зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_3 (а.с.2-3,6).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.47, зворот).

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження №56664335 від 25.06.2018 року, державним виконавцем Козелецького РВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Козелецького районного суду №734/2576/17 від 28.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно (а.с.51, зворот). 
Як вбачається із копії консультації психіатра Центру стимуляції мозку від 31.03.2023 року пацієнта ОСОБА_6 , 2016 року народження, дитина має відповідний діагноз (а.с.52, зворот).

З копії довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру №87744-2019 від 31.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 , 1985 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.60, зворот).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 10.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , і його батьками є: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.53, зворот).

Згідно копії довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “ЗГОДА-96” №83 від 16.10.2023 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з грудня 2021 року по теперішній час (а.с.60).

Відповідно  до  інформації  із  Державного  реєстру  фізичних осіб-платників податків відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , станом на 17.11.2023 року, ОСОБА_1 були отримані доходи з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал (включно) 2023 року - державна та соціальна матеріальна допомога, соціальні виплати та аліменти, а ОСОБА_3   були отримані доходи за 2,3 квартали 2023 року - стипендія (а.с.81-86).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, визнав достовірно встановленим, що син сторін даного спору ОСОБА_3 досяг повноліття, і продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, оскільки є особою працездатного віку. При цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідач сплачує аліменти на іншу неповнолітню дитину, яка має тяжке захворювання, має на утриманні дружину, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а також її неповнолітню дитину від першого шлюбу, і за даних обставин, суд першої інстанції визнав за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 частково, та стягнути із відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача (доходів) до закінчення ним навчання, щомісячно, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з 13.06.2023 року. Саме такий розмір аліментів суд першої інстанції визнав необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не виконав ряд процесуальних вимог перед прийняттям позовної заяви до розгляду, необґрунтовано не застосував положення статті 187 ЦПК України, порушив визначений законом порядок приєднання документів до матеріалів справи, а також порушив встановлені законом строки розгляду справи. Апелянт стверджує, що зважаючи на категорію справи та предмет доказування, позивачем надано докази, які по своїй правовій природі є неналежними. За доводами апелянта, надані позивачем докази не підтверджують заявлені позовні вимоги, і не мають значення для розгляду справи. Апелянт вказує, що позивач не обґрунтовує належність доказів, приєднаних до матеріалів цивільного провадження, вони не є допустимими та належними. За доводами апелянта, у позовній заяві відсутні відомості щодо наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 , відсутнє обґрунтування позову та докази наявності спору про право (предмету позову).

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.2 статті 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У контексті положень ч.2 статті 376 ЦПК України, вищевказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду від 18.12.2023 року, та прийняття апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

Щодо наданих позивачем доказів на підтвердження вимог заявленого нею позову, які апелянт вважає недопустимими та неналежними, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані докази підтверджують сукупність юридичних фактів, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання після досягнення ним повноліття, незалежно від форми навчання, а саме: досягнення сином сторін віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Оскільки факт наявності у повнолітнього сина сторін потреби у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням є доведеним, а відповідачем не спростовані доводи позивача відносно того, що відповідач добровільно матеріальної допомоги повнолітньому сину не надає, право повнолітнього сина сторін спору на отримання матеріальної допомоги від батьків порушено відповідачем, що свідчить про наявність спору про право. 

Доводи апеляційної скарги зазначають, що ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України лише надає право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів тому з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самим дочці, сину, які продовжують навчання. Вказана норма Сімейного кодексу України не містить положень щодо можливого представництва батьками повнолітніх дітей, які проживають разом. Апелянт вказує, що питання представництва у цивільному процесі регулюють спеціальні норми, і у розумінні сторони відповідача, ОСОБА_1 діє, як законний представник дитини, іншого розуміння сторона відповідача не має, у зв`язку із положеннями діючого законодавства України. Апелянт вважає судове представництво інтересів ОСОБА_3 його матір`ю - позивачем ОСОБА_1 поза Законом, i таким, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства України щодо представництва повнолітньої дієздатної особи у суді. Апелянт вказує, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване ним рішення, яке жодним чином не відповідає заявленим вимогам позивача, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд ухвалив судове рішення про права та інтереси ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.12.2023 року, та прийняття апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони не узгоджуються із правовим тлумаченням приписів норм Законодавства, які регулюють спірні правовідносини, зокрема ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України. 

Положення ч.3 статті 199 ЦПК України регламентують, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, той з батьків, з ким проживає дочка, син, має право подати відповідний позов від власного імені, а не від імені повнолітніх дочки чи сина, які продовжують навчання, внаслідок чого він набуває процесуального статусу позивача у справі з усіма правами, наданими законом позивачу, а не законного представника дитини, як помилково вважає апелянт, оскільки повнолітні дочка чи син, які продовжують навчання, не є дітьми і наділені правом самостійно подати такий позов. При цьому, чинним Законом не встановлена обов`язковість залучення повнолітніх дочки чи сина до участі в справі у якості третьої особи, у разі пред`явлення відповідного позову одним із батьків. 

Порушення судом першої інстанції під час розгляду справи принципу диспозитивності цивільного судочинства, про що зазначає апелянт в доводах апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції в ході судового розгляду даної справи не встановлено. 

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо його незгоди із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих аліментів та хронологічним періодом їх стягнення, а також щодо неналежної оцінки судом досліджених в судовому засіданні доказів у справі. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регламентує рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 ”Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Отже, розглядаючи позови про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, суди мають встановити декілька юридичних фактів, зокрема: чи є дитина повнолітньою, чи продовжує вона навчатись, чи потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та чиє у відповідача матеріальна можливість таку допомогу надавати.

Стягуючи аліменти на повнолітню дитину, необхідно також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому слід з`ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу, ніж аліменти, зокрема, стипендії тощо.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши документально підтверджені фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній   син   сторін   по  справі  ОСОБА_3 досяг   повноліття,  і продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач зобов`язаний та має можливість надати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. При цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідач сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини, яка має тяжке захворювання, має на утриманні дружину, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а також її неповнолітню дитину від першого шлюбу.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що відповідача 04.09.2023 року було попереджено про наступне звільнення з роботи, згідно п.1 статті 40 КЗпП України (а.с.78), а в подальшому, проінформовано, що його останній робочий день - 06.11.2023 року (а.с.77). Вказана обставина, відповідно впливає на можливість відповідача надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , має становити 1/10 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Даний розмір аліментів, на думку апеляційного суду, узгоджується із засадами розумності та виваженості, відповідає нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав всіх осіб, які перебувають на утриманні відповідача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження у справі від 16.02.2024 року (а.с.129-130) апеляційним судом, в порядку приписів п.8 ч.1 статті 365 ЦПК України, відповідачу було запропоновано надати апеляційному суду відомості щодо розміру отриманих ним доходів за 2023 рік. Копія даної ухвали апеляційного суду від 16.02.2024 року була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_2 19.02.2024 року (а.с.133), але вказаних документів апеляційному суду відповідачем надано не було. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ч.1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається із повідомлення Прилуцького технічного фахового коледжу від 19.10.2023 року №419, ОСОБА_3 дійсно є студентом 3 курсу денної форми навчання спеціальності 123 Комп`ютерна інженерія Прилуцького технічного фахового коледжу І рівня акредитації. Фінансування підготовки здобувача освіти здійснюється за кошти державного (регіонального) бюджету. Навчається з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року. На даний час на базі навчального закладу додатково отримує платні освітні послуги, пов`язані з одержанням професійної освіти (а.с.49, зворот).

Таким чином, у хронологічному розумінні, період навчання ОСОБА_3 є визначеним: з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року. Тобто, ОСОБА_3 закінчить навчання 30.06.2025 року.       

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року необхідно змінити, зменшивши, відповідно визначений судом першої інстанції розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , з 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, а також змінити хронологічний період стягнення аліментів із відповідача, визначивши його: з 13.06.2023 року до 30.06.2025 року. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що апеляційним судом позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково, а саме, на 40%, та враховуючи, що на підставі п.3 ч.1 статті 5 Закону України ”Про судовий збір”, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, 40%, що становить 429 грн. 44 коп. Розрахунок наступний: 1 073 грн. 60 коп. х 40% = 429 грн. 44 коп.

За даних обставин, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2   на  користь  держави  судового  збору,  з 1 073 грн. 60 коп. до 429 грн. 44 коп.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року необхідно змінити, виклавши другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції: 
’’Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 13 червня 2023 року, і до закінчення сином ОСОБА_3   навчання, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_10 , але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 44 коп. судового збору.”

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.12.2023 року, необхідно залишити без змін. 

Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом задоволено частково, а саме на 20%, та враховуючи, що на підставі п.3 ч.1 статті 5 Закону України ”Про судовий збір”, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, відповідачу ОСОБА_2 необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений апелянтом судовий збір за апеляційний розгляд справи (а.с.126), пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги, тобто, 20%, що становить 257 (двісті п`ятдесят сім) грн. 66 коп. Розрахунок наступний: 1 288 грн. 32 коп. х 20% = 257 грн. 66 коп.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                              
                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року, змінити, виклавши другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції: 
’’Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 13 червня 2023 року, і до закінчення сином ОСОБА_3   навчання, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_10 , але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 44 коп. судового збору.”

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року, залишити без змін. 

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 257 (двісті п`ятдесят сім) грн. 66 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 16.05.2024 року. 

Головуючий:                                                 Судді: