ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2839/24 Справа № 369/3789/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:          Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання          Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 369/3789/23 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Зіміна М.В., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі – ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 21.09.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0544/09/2021/0028, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 330 835,00 грн. на строк з 27 вересня 2021 року по 27 червня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитним коштами в розмірі 11,59%. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0544/09/2021/0028-Р від 27.09.2021, умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання позичальником кредитного договору №0544/09/2021/0028 від 27.09.2021. Протягом дії кредитного договору позичальник систематично порушував умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 08.02.2023 за кредитним договором склалась заборгованість в сумі 344808,39грн., яка складається із заборгованості за кредитом (строкова) – 276 744,38 грн., заборгованості за кредитом (прострочена) – 36 929,61 грн., заборгованості по процентам (поточна) – 3837,46 грн., заборгованість по процентам (прострочена) – 27 296,94 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати по сплаті судового збору. 

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №0544/09/2021/0028 від 27.09.2021 року в сумі 331478,26 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 2486,09 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 2486,09 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність судового рішення законності та обґрунтованості, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимогу повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що пп.4.2.3 пункту 4.2 Договору врегульовано, що вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язать підлягає виконанню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу банку. Беручи до уваги повернення листа ПАТ АБ "Укргазбанк" від 16.11.2022 року без його вручення відповідачам, а також відсутність у матеріалах справи інших доказів щодо проінформованості відповідачів та необхідності повернути достроково суми кредиту, суд першої інстанції незаконно дійшов до висновку щодо дострокового повернення суми коштів за кредитом розцінивши лист від 16.11.2022 року, як вручений відповідачам.
Пунктом 5.6 Кредитного договору від 27.09.2021 року передбачено, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежать від волі сторін, таких як: війна, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", введено воєнний стан, який є продовженим.
Місто Каховка Херсонської області, де перебуває предмет кредитних відносин та застави, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.02.2022 року №309 (зі змінами відповідно до наказу 318 від 21.11.2023 року), входить до переліку територій, які з 24.02.2022 року по теперішній час є тимчасово окупованими, що свідчить про те, що відповідачі не мали можливості повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин у зв`язку із вищевикладеним.
Вважають, що положення ст.617 ЦК України та п.6-1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», звільняють споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення споживачем виконання зобов`язань за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АТ «Укргазбанк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги просив залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідачів підлягає відхиленнню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2021 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0544/09/2021/0028, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 330835,00 грн. на строк по 25 вересня 2026 року. 
Пунктом 1.4.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11,59% річних та є фіксованою. 
Пунктом 1.4.2. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 48,00 % річних та є фіксованою. 
Пунктом 3.1. Кредитного договору встановлено, що Позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 7397,00 грн. щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця. 
Положеннями п. 3.9. Кредитного договору встановлено, що сторони узгодили зупинення Банком нарахування процентів у разі настання Події припинення, а позичальник зобов`язується повернути заборгованість та сплатити платежі у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України за умовами цього договору. Подія припинення, зокрема, пред`явлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту. 
Умовами п. 4.2.3. Кредитного договору встановлено, що Банк має право вимагати дострокового повного виконання Позичальником своїх зобов`язань, зокрема, у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше , ніж на 1 календарний день. 
Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку.
Пунктами 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника використати кредит на зазначені в п.1.2 договору цілі; повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі у строки та у порядку згідно цього договору; на вимогу банку достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами та можливі штрафні санкції у випадках, передбачених цим договором, договором іпотеки та чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 5.6. кредитного договору сторони погодилися, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежать від волі Сторін, таких як: війни, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії держави, що створюють неможливість виконання Сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха, несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем Банку, комп`ютерних мереж Банку, тощо, Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього Договору на період дії зазначених обставин. Про настання форс-мажорних обставин Сторона, на яку вплинули такі форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити іншу Сторону протягом 7-ми (семи) календарних днів з моменту виникнення таких обставин.
Доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий відповідним(-и) органом(- ами) організацією (-ями), в тому числі Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промислових палатами. Обов`язки по доказуванню форс-мажорних обставин покладаються на Сторону, яка через настання таких обставин не може виконувати зобов`язання за цим Договором належним чином ( п.5.7 кредитного договору).
Виникнення форс-мажорних обставин продовжує термін виконання взаємних зобов`язань сторін по цьому договору на період тривалості дії таких обставин без відшкодування збитків обох Сторін ( п.5.8. кредитного договору).
Згідно ордеру №ТК.19307774.39698.2642 від 27 вересня 2021 року, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» перераховано ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 330835,00 грн.
Пунктом 2.1 кредитного договору №0544/09/2021/0028 від 27.09.2021 року передбачено, що у забезпечення виконання за цим договором банк було укладено договір застави транспортного засобу. 
Також 27 вересня 2021 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0544/09/2021/0028-Р строком на 15 років, за умовами якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання позичальником Кредитного договору в порядку та на умовах викладених у Кредитному договорі. 
Пунктом 1.2 Договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язання по Кредитному договору.
Згідно п.1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.
Відповідно до п.2.2 договору поруки поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора, перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором.
Згідно п.6.5 договору поруки на вимогу кредитора поручитель зобов`язується сплатити усі штрафні санкції та видатки кредитора у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства України.
Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за Кредитним договором станом на 08.02.2023 становить 344808,39грн., які складаються заборгованості за кредитом (строкова) – 276744,38 грн., заборгованість за кредитом (прострочена) – 36929,61 грн., заборгованість по процентам (поточна) – 3837,46 грн., заборгованість по процентам (прострочена) – 27296,94 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що направляючи вимогу про дострокове погашення заборгованості банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, у зв`язку з чим, кредитодавець втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку після пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на настпне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів, у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Кредитні кошти отримані відповідачем ОСОБА_1 у споживчих цілях, а саме на придбання сонячних панелей, про що вказану у пункті 1.2 кредитного договору.
Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено п.4.2.3 Кредитного договору, яким визначено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій (якщо буде мати місце) у випадках, які сторони визначають, як істотне порушення умов цього договору, а саме: невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчас ного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж 1календарний місяць), що випливають з цього договору; невиконання позичальником або застосводацем (якщо він є відмінним від позичальника) своїх зобов`язань по укладеним договорам забезпечення; за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернутий.
Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов, визначених у цьому підпункті, вимога банку втрачає чинність.
Відповідно до п.4.3.5 договору позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково повернути кредит, сплатити нараховані комісії, нараховані проценти за користування кредитними коштами, платежі, згідно п.5.3 кредитного договору та можливі штрафні санкції у випадках передбачених кредитним договором, договором застави та чинним законодавством.
Таким чином, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», при цьому, матеріали справи містять докази виконання кредитором обов`язку з направлення боржнику та поручителю досудової вимоги з метою досудового врегулювання спору.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, направивши 16.11.2022 року та 15.12.2022 року вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів. Вимогу було направлено рекомендованим листом з повідомленням, тобто з особистим врученням під підпис адресату, позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 (а.с. 37-46).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Аналогічне положення щодо обов`язку Банку припинити нарахування процентів у разі заявленя Кредитодавцем вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту передбачені у п.3.9. Кредитного договору.
Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, кредитор ПАТ АТ «Укргазбанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 , що зумовило для нього виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.
У зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, пред`явивши позов до суду.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в повному обсязі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача суми заборгованості у розмірі 331 478,26 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, які виникають з вищезазначеного кредитного договору, між ПАТ АТ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено договір поруки за №0544/09/2021/0028-Р від 27.09.2021 року, згідно умов якого відповідач поручилась перед позивачем ПАТ АТ «Укргазбанк» відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих котрі можуть виникнути у майбутньому.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування, відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов`язок відповідача  ОСОБА_2 як солідарного боржника з позичальником, нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту достроково.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення боргу у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме військовою агресією проти України, введенням воєнного стану, то суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини 1статті 263 ЦК Українинаведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні`Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому позивач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.
Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе , зменшити негативні наслідки форс-мажору».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24.06.2024 р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв