ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року	Львів	Справа № 460/28219/23 пров. № А/857/6637/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року в справі №460/28219/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березнівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції – Дорошенко Н.О.,
час ухвалення рішення – 26.02.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 26.02.2023 року,

                                                              ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Березнівського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, якому просила визнати протиправною відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII; зобов`язати оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відмовляючи в оформленні їй паспорта у формі книжечки, відповідач порушує її право на особисте та сімейне життя і віросповідання, оскільки чинними нормативно-правовими актами передбачена можливість отримання паспорта громадянина України як у вигляді паспортної картки, так і у вигляді паспортної книжечки. Зазначила скаржниця, що примушування її до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 20.05.2022 Березнівським ВУДМС в Рівненській області відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 №2124713 від 14.05.2022 внесено інформацію про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, а 16.06.2022 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
11.10.2023 на підставі заяви-анкети №9643848 від 26.09.2023 та доданих до неї документів органом ДМС за допомогою засобів ЄДДР оформлено для ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 . Такий паспорт не був отриманий позивачем.
17.10.2023 позивач звернулася до Березнівського ВУДМС в Рівненській області із заявою (вх.№Р-9/6/5612-23), у якій, покликаючись до практики Великої Палати Верховного Суду, заявила про відмову від паспорта у формі ID-картки та просила видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки. 
Листом Березнівського ВУДМС в Рівненській області від 11.11.2023 №5612-472/5612.1-23 повідомлено позивача, що відповідно до наявних обліків Березнівського ВУДМС в Рівненській області 14.05.2022 позивач звернулася до органу ДМС із заявою-анкетою №2124713 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про виготовлення паспорта громадянина України для виїзду кордон, 16.06.2022 позивач отримала даний паспорт і була повідомлена про присвоєння УНЗР (про що свідчить її підпис у відповідній графі заяви-анкети). 26.09.2023 позивач звернулася до Березнівського ВУДМС в Рівненській області із заявою-анкетою №9643848 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про виготовлення паспорта громадянина України формі ІD-картки, надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до контактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук (про що свідчить її підпис у відповідній графі заяви-анкети), також надала всі необхідні документи. 19.10.2023 її паспорт громадянина України у формі ІD-картки прибув до підрозділу для подальшого вручення заявнику. Враховуючи вищевикладене, а також те, що громадянин України може отримати лише один паспорт громадянина України, правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки відсутні.  
Не погоджуючись з такою відмовою органу міграційної служби, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, стосуються зобов`язання органу ДМС України видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки на підставі Положення № 2503-XII.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення № 2503-XII), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Отже, зазначеним Положенням передбачено дві форми паспорта громадянина України, а саме у формі книжечки або картки.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.10 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства “Поліграфічний комбінат “Україна” по виготовленню цінних паперів” (далі - Центр).
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку № 302 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи № 260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що на момент звернення позивача до органу державної міграційної служби з вимогою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, позивачу у встановленому порядку було оформлено паспорт громадянина номер НОМЕР_1 у формі ID-картки, який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР та на підставі самостійно поданої заяви-анкети за №9643848 від 26.09.2023, у якій позивач надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до контактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук, скріплену власноручним підписом.  
В контексті наведеного, суд зауважує, що подана позивачем заява щодо видачі паспорта у формі книжечки (вх.№ Р-9/6/5612-23 від 17.10.2023) за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням № 2503-XII.
Водночас до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 не застосовні, оскільки справа № 460/28219/23 не відповідає ознакам зразкової.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення №2503-ХІІ.
Разом з тим, в адміністративній справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача здійснити видачу їй паспорта громадянина України у формі книжечки взамін оформленого у встановленому порядку паспорта у формі ID-картки.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач вже отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані позивач та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Судом в постанові від 22 березня 2024 року в справі № 540/4500/21.
Судом встановлено, що паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 оформлений для ОСОБА_1 11.10.2023 за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення, яке виражене у самостійно поданій заяві-анкеті за №9643848 від 26.09.2023. Тобто позивач при оформленні ID-картки надала згоду на обробку її персональних даних, що й зумовило оформлення їй паспорта громадянина України у формі ID-картки та внесення в установленому порядку відповідних відомостей про позивача до ЄДДР.
Ба більше, такі відомості про позивача до ЄДДР були внесенні вперше 20.05.2022 при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон, на підставі самостійно поданої заяви-анкети №21247013 від 14.05.2022; такий паспорт позивачем отримано 16.06.2022.
Враховуючи наведене, покликання позивача на те, що вона у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями виявляє бажання отримати паспорт лише у формі паспортної книжечки та забороняє передавати будь-які дані про нього до ЄДДР з присвоєнням УНЗР, є безпідставними та не узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи. 
Чинним законодавством не передбачено можливість обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
З огляду на зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання, суд зазначає, що сам факт неотримання вже виготовленого паспорта громадянина України у формі ID-картки не зумовлює підстав для видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки особі, яка попередньо в установленому порядку надала згоду на обробку її персональних даних за допомогою засобів ЄДДР.
Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України “Про захист персональних даних” від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
В справі, що розглядається, судом не встановлено жодних підстав для висновку про необхідність видалення або знищення персональних даних щодо позивача з Реєстру.
З огляду на наведене, колегія суддів уважає безпідставними посилання позивача на її небажання надати згоду на обробку персональних даних та бажання отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, як на правомірну підставу його відмови від отримання паспорта у вигляді ID-картки при обміні вже виданого йому раніше паспорту громадянина України у вигляді ID-картки.
Верховний Суд в постанові від 21.12.2022 у справі № 160/1/21 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, оформленого внаслідок волевиявлення останнього, тобто позивач надав згоду на обробку персональних даних та йому було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки при обміні вже виданого їй раніше паспорту громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року в справі №460/28219/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.