П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/1353/22	

Головуючий І інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 15.05.2022р.) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -
В С Т А Н О В И В:
20.01.2022р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі - 111439,35 грн., а саме по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на бюджетний рахунок UA298999980314070512000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/ 18010300.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сума податкового боргу відповідача складає 111439,35 грн., а саме по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, який виник станом на 26.11.2021р. за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань, що нараховані у відповідності до податкових повідомлень-рішень. У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 суми заборгованості, на її адресу направлялась податкова вимога, проте заборгованість нею сплачена не була, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ГУ ДПС в Одеській області - задоволено. Стягнуто  з відповідача суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у загальному розмірі 111439,35 грн. на бюджетний рахунок UA298999980314070512000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010300. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 30.01.2024р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2022р. та прийняти нове, яким у задоволенні позову ГУ ДПС в Одеській області відмовити в повному обсязі.
13.02.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є платником податків, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з розрахунком податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП), станом на 26.11.2021р. податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 111439,35 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Вказана заборгованість з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, виникла в результаті винесення податкових повідомлень-рішень від 11.10.2017р. №158561-13 на суму - 20394,40 грн., від 11.10.2017р. №158562-13 на суму - 1777,62 грн., від 19.04.2018р. №0188976-1314-1554 на суму - 23680,45 грн., від 19.04.2018р. №0188977-1314-1554 на суму - 2064,00 грн., від 10.04.2019р. №0025340-5307-1503 на суму - 27550,20 грн., від 10.04.2019р. №0025341-5307-1503 на суму - 2401,34 грн., від 20.05.2020р. №0068653-5306-1503 на суму - 30880,20 грн. та від 20.05.2020р. №0068654-5306-1503 на суму - 2691,59 грн.
Залишок непогашеного грошового зобов`язання становить - 111439,35 грн.
23.10.2018р. ГУ ДПС в Одеській області було прийнято податкову вимогу форми «Ф» №6015-51, відповідно до якої загальна сума податкового боргу відповідача становить - 47916,02 грн.
Вважаючи, що визначена сума податкового зобов`язання відповідача є узгодженою та набула статусу податкового боргу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності достатніх підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у загальному розмірі 111439,35 грн. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
За пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 вказаної статті, податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків в строки, визнається сумою податкового боргу такого платника податків.
Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено те, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Окрім того, як передбачено пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця.
Контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України).
Також, у відповідності до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Варто зазначити про те, що за визначенням, наведеним у пп.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Як передбачено п.п.42.1,42.2 ст.42 ПК України, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законом, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Однак, ці документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручені платнику податків (його представнику).
За змістом п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, що визначений п.42.4 ст.42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
При цьому, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі ж якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не було вручено платнику податків.
За положенням п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених п.56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, що встановлений цим Кодексом (п.п.54.1 та 54.5 ст.54 ПК України).
У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
При цьому, п.59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Також, у відповідності до п.п.6,7 «Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (затв. наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017р. №610, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків     у письмовій та/або електронній формі. Податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
У той же час, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи із повідомленням про вручення або ж у порядку, що визначений абз.3 п.6 цього ж розділу. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, наведеними вище приписами ПК України та Порядком №610 чітко визначено як обов`язок платника подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи-підприємця, так і обов`язок податкового органу відносно надіслання податкових повідомлень-рішень та податкових вимог платнику податку не тільки за місцем його реєстрації, а й останнім відомим місцем проживання (перебування).
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст.57 ПК України, відповідно до п.57.2 якої регламентовано, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або ж інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків із причин,      не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в ст.297 МК України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 згаданої статті).
Водночас, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 (десяти) календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
За приписами п.56.18 ст.56 ПК України, із урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом стосовно визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не скасовано і фактично є чинним, такі грошові зобов`язання вважаються узгодженими.
Погашення податкового боргу платників податків регулюється главою 9 ПК України.
Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Як уже зазначалося колегією суддів вище, пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України визначено право органу державної податкової служби на звернення до суду стосовно стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі (станом на момент направлення податкової вимоги ОСОБА_1 не була зареєстрована як ФОП) податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому податковим законодавством порядку, дослідженню насамперед підлягають:
- відповідність адреси одержувача (платника податків) у поштовому відправленні конкретному місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;
- повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;
- відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, яка зазначена у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.
Вказані висновки стосовно застосування відповідних норм права, узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2019р. у справі №826/14361/16, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Окрім того, судова колегія при вирішенні цієї справи вважає за необхідне врахувати висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №140/30/20, у відповідності до яких податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить. У контексті зазначеного, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження того, що на адресу відповідача надіслано саме податкову вимогу, не врахували положень законодавства та наявність в матеріалах вказаної справи конверта, надісланого на адресу відповідача з відміткою про невручення листа «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення долученого до цього конверта, які свідчать про надіслання податкової вимоги в порядку, встановленому законом.
Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги.
При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.
Як встановлено судовою колегією та підтверджено матеріалами цієї справи, за ст.ст.42 і 58 ПК України, податкові повідомлення-рішення від 11.10.2017р. №158561-13, від 11.10.2017р. №158562-13, від 19.04.2018р. №0188976-1314-1554, від 19.04.2018р. №0188977-1314-1554, від 10.04.2019р. №0025340-5307-1503, від 10.04.2019р. №0025341-5307-1503, від 20.05.2020р. №0068653-5306-1503, від 20.05.2020р. №0068654-5306-1503 вважаються належним чином врученими ОСОБА_1 , оскільки фактично були надіслані на адресу останнього відомого місцезнаходження фізичної особи (платника податків): АДРЕСА_1 , з повідомленням про вручення. 
23.10.2018р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» №6015-51, яку засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) було направлено на адресу відповідача: АДРЕСА_1 .
Тобто, зазначені документи є належними та достатніми доказами, які підтверджують наявність у неї узгодженого податкового боргу.
Варто також звернути увагу і на той факт, що вказана адреса особисто зазначена відповідачем в поданій апеляційній скарзі. А тому, з огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що, у даному конкретному випадку, контролюючий орган (позивач) мав цілком законні та обґрунтовані підстави для направлення відповідачу податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги саме за останнім відомим місцем її проживання. Більше того, як вбачається зі змісту службової записки ГУ ДПС в Одеській області від 26.09.2018р. №749/11/15-32-53-07, в телефонному режимі (за номерами телефону: 33-75-88; НОМЕР_2 ) відповідач особисто відмовилася в отриманні податкових повідомлень-рішень без уточнення причин.
Будь-якого спростування вказаних вище висновків відповідачем не наведено та відповідних доказів не надано (у тому числі про повідомлення податкового органу щодо зміни адреси місця проживання).
Отже, враховуючи той факт, що у матеріалах даної справи докази оскарження відповідачем в адміністративному та/або судовому порядку зазначених вище податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги (прийнятою у зв`язку з не оскарженням нею у будь-якому порядку податкових повідомлень-рішень) відсутні, визначена позивачем сума грошового зобов`язання є узгодженою та набула статусу податкового боргу.
При цьому, на користь узгодженості грошового зобов`язання також говорить і той факт, що відповідач, достовірно знаючи про наявність податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, до теперішнього часу у будь-який спосіб їх не оскаржила та, відповідно, на даний час пропустила встановлений чинним законодавством строк на їх оскарження.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі - 111439,35 грн. вважатися узгодженою, набула статусу податкового боргу, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, згідно зі ст.316 КАС України, залишає дані апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 28.05.2023р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          М.П. Коваль  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко