ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5133/24 Справа № 199/1655/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Скрипник О. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  -  ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа -  ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,– 

ВСТАНОВИЛА:

04 березня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даною заявою, посилаючись на те, що з 16 вересня 2000 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного від 21.12.2023 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та проживають разом із заявницею за адресою по АДРЕСА_1 . Заявниця зазначає, що ОСОБА_1 систематично проявляє щодо неї та їхніх спільних дітей домашнє насильство, що виражається у безпідставній агресії, цькуванні, погрозах та постійному переслідуванні. Зокрема, 09.11.2023 року ОСОБА_2 разом з дітьми та ОСОБА_1 перебували вдома, за адресою по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 підійшов до заявниці та в присутності неповнолітніх дітей почав виражатися нецензурною лайкою, висловлював погрози фізичною розправою та спричинив тілесні ушкодження, після чого дільничний інспектор склав на нього терміновий заборонний припис з забороною спілкування на 10 діб, а також склав на ОСОБА_1 адміністративний протокол за фактом скоєння домашнього насильства. 02.12.2023 року ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання заявника за адресою по АДРЕСА_1 в присутності дітей вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: погрожував фізичною розправою, які заявник сприймала, як реальні, хапав за руки, розбив телефон заявника, поводився агресивно, внаслідок чого заявник викликала працівників поліції, які склали на ОСОБА_1 протокол за фактом вчинення домашнього насильства. Заявниця зазначає, що подібні події мали місце також 07.12.2023 року, де близько 21-30 год заінтересована особа знову скоїв щодо неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру та як наслідок на нього працівниками поліції був складений протокол. 31.12.2023 року заявник разом з дітьми повернулася додому, проте ОСОБА_1 її додому не впускав, почав штовхати її та старшу доньку, кричав на молодшу дитину, схопив предмет, схожий на пістолет та почав погрожувати, що застрелить. На виклик заявника прибула поліція та вилучали у заінтересованої особи вказаний предмет, було відкрито кримінальне провадження, яке в подальшому передали на розгляд до суду. Заявник вказує, що неправомірні дії заінтересованої особи завдають їй моральних страждань, які полягають в душевному болі, постійному переживанні за своє здоров`я та здоров`я дітей, приниження честі та гідності, а також фізичних страждань, викликають побоювання за власну безпеку та безпеку дітей. Тобто, як стверджує заявниця, заінтересована особа – ОСОБА_1 систематично вчиняє умисне психологічне насильство, що, в тому числі, проявляється у погрозах створення проблем, чинить психологічний тиск як на неї, так і на неповнолітніх дітей, які проживають разом з заявником. Зазначене призводить до розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя не тільки її особистого , але і неповнолітніх дітей. Тому, заявниця просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 та відносно спільних дітей: неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 які зареєстровані та проживають за адресою по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 та їхніх дітей: неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та їхніх дітей: неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо заявниця за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх, та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі, надсилати смс-повідомлення) із ОСОБА_2 , та зі спільними дітьми, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , яка за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі, надсилати смс-повідомлення) із ОСОБА_2 . Обмежувальний припис видано на строк шість місяців.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених вимог та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні заяви та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису в повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення в частині заборони ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 16 вересня 2000 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .
Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 19, 20).
Згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 , виданим Павлоградським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14). 
Разом з заявницею зареєстровані та проживають діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 21 грудня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану П`ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №66, - розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 25-27). 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року у справі №199/9742/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170 грн (а.с. 45).
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року у справі №199/10794/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170 грн (а.с. 40).
Вказані постанови не оскаржувалися в апеляційному порядку та набрали законної сили.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц (провадження №61-3510св20).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 ; враховуючи ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», - колегія дійшла висновку про обгрунтованість оскаржуваного рішення в частині заборони ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , яка за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборони ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі, надсилати смс-повідомлення) із ОСОБА_2 .
Разом з тим, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №380311854 від 27.05.2024, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії та номер 1486 від 30.08.2016 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В.
З викладеного вище вбачається, що вказаний вище будинок був придбаний в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та є їх спільною сумісною власністю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відповіді №540577 від 12.04.2024, ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 80).
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, іншого житла у ОСОБА_1 у власності немає.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Отже, вимоги заяви щодо заборони ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 та їхніх дітей за адресою по АДРЕСА_1 , що співпадає з місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 ; враховуючи, що ОСОБА_1 іншего житла у власності не має, - не відповідає зазначеним вище нормам, враховуючи що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю заявниці та ОСОБА_1 , що також, визнано ОСОБА_2 особисто в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28 травня 2024 року. 
Колегія суддів звертає увагу, що згідно вимог заяви про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 вказує на наявність у неї можливості, за власним бажанням, перебувати в іншому місці, невідомому ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності заявниці ОСОБА_2 знаходиться житловий будинок АДРЕСА_2 .
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності, тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині заборони ОСОБА_1 наближатись ближче ніж на 100 метрів до будинку АДРЕСА_1 та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису в частині заборони ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до вказаного будинку.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі обмежувального припису щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є необґрунтованими.
Так, місцевим судом правильно встановлено, що заявницею не надано доказів щодо проявів агресії ОСОБА_1 стосовно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Безпідставне обмеження батька у здійсненні ним своїх прав та обов`язків щодо участі у вихованні дітей є недопустимим.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги заявниці; наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги заінтересованої особи, скасування оскаржуваного рішення в частині заборони ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 та ухвалення у цій частині нового судового рішення.
Колегія звертає квагу, що ОСОБА_2 , за наявності підстав, не позбавлена можливості звернутись до суду з іншою заявою, за іншого обґрунтування з приводу видачі обмежувального припису. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  -  ОСОБА_3  – залишити без задоволення. 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року в частині заборони ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні заяви ОСОБА_2  про видачу обмежувального припису в частині заборони ОСОБА_1  наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2  за адресою по АДРЕСА_1 – відмовити. 
В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова