ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 р.	Справа № 520/25221/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Житомирської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/25221/23
          за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС"  
          до          Житомирська митниця                  
          про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС" (далі по тексту – позивач, ТОВ "СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС") звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Житомирської митниці (далі також митний орган, відповідач, апелянт), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA101030/2023/000005/1 від 12.07.2023 Житомирської митниці;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000068 від 12.07.2023 Житомирської митниці;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2023/000180/2 від 14.07.2023 Житомирської митниці;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000069 від 14.07.2023 Житомирської митниці.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позов ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» – задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA101030/2023/000005/1 від 12.07.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000068 від 12.07.2023, прийняті Житомирською митницею.
Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2023/000180/2 від 14.07.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000069 від 14.07.2023, прийняті Житомирською митницею.
Стягнути на користь ТОВ "СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС" за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці сплачений судовий збір у розмірі 8535,41 грн. 
Житомирська митниця, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга вмотивована твердженнями про невірне застосування судом першої інстанції приписів Митного кодексу України (надалі - МК України). Вважаючи, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, стверджує, що обов`язок доведення митної вартості та ціни товару при митному оформленні покладений на декларанта. У зв`язку з тим, що стосовно товарів, які розмитнювалися позивачем, АСМО «Інспектор» згенеровано митні формальності за кодами 103-1, 105-2, 106-2. За результатами митних консультацій митний орган дійшов висновку про непідтвердження заявлених декларантом позивача, при митному оформленні, митна вартість товарів.
У зв`язку з неможливістю застосування другорядних методів 2а-2г, митним органом застосовано другорядний метод 2 ґ-резервний метод. Застосування другорядного методу 2 ґ-резервного методу вважає правильним.
З огляду на вказане, апелянт вважає спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації 
Позивач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на неї, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу – без задоволення. Вказав, що доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки ним були надані достатні документи для розмитнення за першим методом – за ціною договору. Вказує на відсутність розбіжностей у наданих ним для розмитнення товарів документах. 
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга Житомирської митниці задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлені такі обставини.
Між ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» (Покупець) та китайською компанією "WUYISHAN HANDE FOOD CO., LTD" (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №WHY005 від 10.02.2023.
Відповідно до п. 1.1. вказаного контракту продавець зобов`язався продати покупцю товар згідно зі специфікацією.
Згідно з п. 2.1. вказаного контракту передбачалось, що поставка товару здійснюється партіями на умовах, погоджених сторонами у специфікаціях. Найменування, асортимент, показники якості, загальна кількість, ціна, вартість партії, строк поставки, умови поставки згідно Інкотермс-2010 тощо сторони узгоджують шляхом підписання специфікації до контракту, яка є його невід`ємною частиною.
Згідно з п. 2.3. вказаного контракту передбачається, що в ціну товару включена вартість експортної морської упаковки, тари, маркування. Митне очищення та інші платежі на території країни покупця сплачуються покупцем.
Згідно з додатком №2 (специфікації) до контракту від 10.02.2023 передбачена поставка наступного товару: філе вугра смажене, з доданням соусу, не мариноване, не копчене, заморожене; вага - 45000 кг, ціна за кілограм - 12,25 доларів США; загальна вартість товару - 551250 доларів США.
Відповідно до пункту 4.2. вказаного контракту сторони у специфікації змінили строк оплати та строк поставки.
Згідно з додатком №2 (специфікації) до контракту від 10.02.2023: строк поставки (строк відвантаження товару продавцем - 90 календарних днів з моменту підписання специфікації; строк оплати - не менше ніж 9 % вартості товару повинні бути оплачені покупцем на рахунок продавця не пізніше ніж через 14 календарних днів після відвантаження товару та відплиття судна; залишок вартості товару має бути сплачений покупцем протягом одного року від дати відвантаження товару.
Для розмитнення товару була подана митна декларація №23UA101030004239U4 від 10.07.2023 щодо митного оформлення частини товару вагою брутто 18331 кг.
Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA101030/2023/000005/1 від 12.07.2023. Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000068 від 12.07.2023.
Також, для розмитнення товару була подана митна декларація №23UA101030004238U2 від 13.07.2023 щодо митного оформлення частини товару вагою брутто 7544 кг.
Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2023/000180/2 від 14.07.2023. Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2023/000069 від 14.07.2023.
В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA101030/2023/000005/1 від 12.07.2023 та №UA101000/2023/000180/2 від 14.07.2023, які було прийнято відповідачем, зазначено, що на виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митних декларацій, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, вказавши на недоведеність належних підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості – за ціною договору (контракту), а у спірному рішенні про визначення митної вартості товару не наведено обґрунтованого розрахунку скоригованої митної вартості, що є належною та достатньою підставою для його скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються зокрема МК України.
Згідно з ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. (ч. 6 ст. 264 МК України)
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.(ч. 1 ст. 51 МК України)
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. (ч. 2 ст. 53 МК України)
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. (ч. 3 ст. 53 МК України)
Отже, приписи ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Вказані приписи митного законодавства дають митному органу право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.
У постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а Верховний Суд вказав, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Так, підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав, що на виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.
Відповідачем також вказуються на такі порушення:
- документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Відсутність таких відомостей може свідчити про те, що даний документ не стосується оцінюваного товару;
- до митного оформлення надано договір - заявку на перевезення від 29.06.2023 № 2906-5-1 між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор), яка не може бути використана для підтвердження митної вартості, так як містить розбіжності в даті завантаження, вазі брутто, найменуванні вантажу. Також, заявлена сума фрахту перевищує заявлену до митного оформлення та сумі в заявці-договорі від 29.06.2023 № 2906-16 між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та - ТОВ "СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС". Враховуючи вище зазначене, договір-заявка на перевезення від 29.06.2023 №М2906-5-1 може не стосуватися перевезення оцінюваного товару;
- наданий до митного оформлення рахунок на оплату від 06.07.2023 № 2307011, не може бути прийнятий для підтвердження витрат, понесених продавцем за межами митної території, так як не містить відомостей про вантаж. Також цей рахунок містить посилання на замовлення 7577, яке до митного оформлення не надано. Таким чином відомості про витрати на транспортування оцінюваного товару не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 cт. 58 МК України є складовою митної вартості;
- висновок про вартість товару №111/205 від 10.07.2023, складений ДП «Держзовнішінформ» не усуває вище зазначені розбіжності. Також, відповідно до додатково наданого листа ДП «Держзовнішінформ» від 05.04.2023 №111/322-Л інформація у висновку є довідковою та не є визначальною для митної вартості оцінюваного товару;
- прайс-лист від 05.05.2023 не може бути використано для підтвердження митної вартості так як його видано пізніше ніж сторони досягли домовленості купити/продати товари;
- додаток від 10.02.2023 № 2 до контракту від 10.02.2023 № 3WHY005 містить інформацію про те, що товар поставляється на умовах поставки CFR Klaipeda. За умови поставки CFR Klaipeda ціна товару повинна включати в себе витрати на доставку товару в порт призначення. Разом з тим, відповідно до п.2.3 контракту, у ціну товару включена вартість упаковки, тари, маркування. Дане може свідчити про те, що товар фактично проданий на інших умовах поставки;
- відомості про витрати на транспортування оцінюваного товару не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 cт. 58 МК України є складовою митної вартості;
- під час проведення консультації додатково надано лист TOB «СВ БРОК» від 13.07.2023 № 1307 про те, що склад UAB «NORDNIX» є транзитним складом, на якому проводяться роботи по перевантаженню вантажів із контейнерів в авто та витрати по якому, відображені у рахунках, заявках та довідках про транспортні витрати. Митний орган вважає, що таке твердження не підтверджене документально.
Так, щодо порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», та наявність у митного органу інформації, що задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше, суд зазначає, що інформація в автоматизованій системі митного оформлення та спрацювання ризиків є рекомендацією, обов`язковою до виконання, посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного контролю та митного оформлення документи.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 МК України перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач надав розширений пакет документів для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.
Так, при прийнятті митним органом рішень про коригування митної вартості товару за основу було взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься в ціновій базі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосування митницею ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України є необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020.
Щодо доводів апелянта про те, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товар, а також покликання апелянта на відсутність таких відомостей може свідчити про те, що цей документ не стосується оцінюваного товару, колегія суддів зазначає таке.
Митний орган вказав щодо оплати частини партії за товар, оскільки відповідно до п.1.1 контракту від 10.02.2023 №WHY005 продавець продає, а покупець купує товар згідно специфікацій. Загальна кількість та загальна вартість товару, поставленого за контрактом, складають загальну кількість та загальну вартість товару, поставленого продавцем та оплаченого покупцем згідно підписаних сторонами специфікацій (п. 2.2 контракту). Враховуючи зазначене, поставка (відправлення) товару здійснюється в обсягах, зазначених в специфікації. 
Надана до митного оформлення специфікація у вигляді додатка до контракту від 10.02.2023 №2 містить інформацію про поставку товару загальною вартістю 551250 доларів США. Термін оплати - не менше 9%, не пізніш ніж через 14 календарних днів після відвантаження. Відповідно до відомостей коносаменту 227235420, товар завантажений на борт судна 15.05.2023. До митного оформлення надано банківський платіжний документ від 15.05.2023 №154 на суму 51150,00 доларів США, що, на думку митного органу не відповідає умовам оплати зазначеним в специфікації. 
Дослідивши вказані доводи, колегія суддів вважає їх безпідставними та зазначає.
Як вказує апелянт, відповідно до умов специфікації, позивач зобов`язаний сплатити не менше 9% від ціни договору 551 250 дол. США, що складає 49612.5 дол. США (551250 дол США * 9%), а позивачем сплачено 51150 дол. США, тобто 9.2789% від ціни договору (51150/551250*100), що відповідає вимозі специфікації про сплату не менше 9%, не пізніш ніж через 14 календарних днів після відвантаження.
Також факт сплати у день відвантаження не суперечить наведеним апелянтом вимогам специфікації щодо зобов`язання позивача сплатити за товар не пізніш ніж через 14 календарних днів після відвантаження, оскільки день відвантаження включається у 14 календарних днів з цієї події – відвантаження.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс», які передбачають міжнародні базові умові поставки, в редакції 2010 року (Інкотермс 2010), введеними в дію з 01.01.2011, стосовно до транспортування вантажів морським шляхом або внутрішніми водними магістралями використовується, зокрема, поняття CFR (англ. Cost and Freight, укр. - вартість і фрахт).
«CFR («Вартість і фрахт») зазначений порт призначення» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов на борт судна в порту відвантаження та доставлений на зафрахтованому продавцем судні до порту призначення.
Основні обов`язки продавця полягають в експортному митному оформленні для вивезення товару з оплатою експортних мит та інших зборів у країні відправлення, у доставці товару до порту призначення, а саме: продавець повністю організує доставку товару до погодженого у договорі порту країни призначення, зокрема, навантаження на складі чи заводі, доставка до порту відплиття і саме зафрахтоване судно, безпосередньо морське перевезення. Для цього продавець самостійно і на свій ризик укладає договори транспортування вантажу до судна, його навантаження та фрахту. Дані витрати входять у повну вартість товару згідно з умовами постачання. Отже, це правило означає оплату покупцем у складі ціни товару вартості товару та його фрахту, тобто доставки водним транспортом до порту призначення. Подальші організаційні заходи і витрати бере на себе покупець-імпортер. Сюди входять: виконання імпортного митного оформлення з оплатою імпортних мит та зборів, розвантаження товару в порту, доставка до складу, магазину або кінцевого покупця та пов`язані з цим транспортні витрати. Вивантаження товару в порту призначення покладається на продавця, якщо це зазначено у договорі.
Таким чином, ціна на умовах CFR означає, що контрактна ціна за товар включає суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит та інших зборів, а також вартості доставки (фрахту) до порту призначення, без розвантаження у порту.
Так апелянт вказує, що Додаток від 10.02.2023 №2 до контракту від 10.02.2023 3WHY005 містить інформацію що товар поставляється на умовах поставки CFR Klaipeda. За умови поставки CFR Klaipeda ціна товару повинна включати в себе витрати на доставку товару в порт призначення. Разом з тим, відповідно до п.2.3 контракту, у ціну товару включена вартість упаковки, тари, маркування. 
Вказане твердження є безпідставним, оскільки очевидним є те, що товар, до моменту поставки позивачеві його контрагентом за умови поставки CFR Klaipeda, товар має бути  в упаковці, затарований та промаркований, а потім вже завантажений на відповідний транспорт, доставлений до порту призначення – Klaipeda, та перегружений до транспорту позивача.
Отже, колегія суддів вказує на хибність висновку апелянта про виникнення у нього підстав вважати, що товар був проданий на інших комерційних умовах. 
Стосовно доводів апелянта про неможливість використати для підтвердження митної вартості договір-заявку на перевезення від 29.06.2023 № 2906-5-1, укладений між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор), у зв`язку з наявністю розбіжностей у даті завантаження, вазі брутто, найменуванні вантажу, колегія суддів зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовано, що до митного оформлення позивач надав договір-заявку №2906-16 від 29.06.2023 про надання транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні між ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» (замовником) та ФОП ОСОБА_2 (експедитором), у якому вказана вартість фрахту в розмірі 99 450 грн з оплатою на підставі рахунку безготівково по прибуттю на місце вивантаження (пункти 21 та договору - заявки). У пункті 24 договору - заявки №2906-16 від 29.06.2023 вказано, що перевізником є ФОП ОСОБА_1 .
Експедитором - ФОП ОСОБА_2 надано рахунок на оплату №07072023 від 07.07.2023 на загальну суму 99450 грн, яка включає вартість транспортно-експедиторських послуг перевезення вантажу від місця завантаження за межами України до пункту прикордонного контролю за маршрутом: Клайпеда (Литва) - Ягодин (Україна) автомобілем № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в розмірі 69615 грн, яка включена до митної вартості задекларованого товару. 
Також, згідно з рахунком на оплату №07072023 від 07.07.2023, сума 99450 грн включає вартість транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажу від пункту прикордонного контролю України до місця розвантаження за маршрутом: Ягодин (Україна) - Київ (Україна) у розмірі 29058 грн, та вартість транспортного експедирування по Україні (експедиторська винагорода) у розмірі 750 грн, які до митної вартості товару не включаються згідно з пп. 5, 6, 7 ч. 10, пп. 2, 3 ч. 11 ст. 58 МК України.
Вартість транспортних витрат по іноземній території у розмірі 69615 грн також підтверджується наданою до митного оформлення довідкою про транспортні витрати вих. 0707/2 від 07.07.2023 експедитора - ФОП ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи.
Як встановлено під час судового розгляду, до митного оформлення позивач надав договір-заявку №2906-5-1 від 29.06.2023 між експедитором - ФОП ОСОБА_2 та перевізником - ФОП ОСОБА_1 . Положення вказаного договору - заявки стосуються виключено відносин між експедитором - ФОП ОСОБА_2 та перевізником - ОСОБА_1 .
Вказане відповідає приписам ст. 8 Закону «Про транспортно-експедиторську діяльність», відповідно до яких експедитори за дорученням клієнтів: забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів.
Так, розбіжності у наданих до митного оформлення договорах - заявках №2906-16 від 29.06.2023, №2906-5-1 від 29.06.2023 та інших документах відсутні, оскільки у них вказана одна дата завантаження - 05.07.2023, одна вага брутто - 18331 кг, одне найменування вантажу - філе вугра смажене.
Стосовно неприйняття митним органом рахунку на оплату від 06.07.2023 № 2307011 колегія суддів зазначає.
Відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що наданий до митного оформлення рахунок на оплату від 06.07.2023 № 2307011 не може бути прийнятий для підтвердження витрат, понесених продавцем за межами митної території, так як не містить відомостей про вантаж.
Досліджений під час судового розгляду рахунок на оплату № 2307011 від 06.07.2023, наданий експедитором - TOB «СВ БРОК», містить відомості про вантаж, які необхідні для його ідентифікації: номер коносаменту, номер контейнеру, вагу.
Як вказав позивач та підтверджується матеріалами справи, у рахунку № 2307011 від 06.07.2023 ТОВ «СВ «БРОК вказало: «Order: 7577», що є внутрішнім номером замовлення, отриманого від ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС», про надання транспортно-експедиторських послуг щодо партії товару, поставленого згідно з інвойсом HD23027 від 15.05.2023. 
На це замовлення сторонами договору складено заявку про надання транспортно-експедиторських послуг: заявка №7577/1 від 16.06.2023 щодо частини товару вагою брутто 18331 кг та вказана заявка надавалася до митного органу.
Стосовно висновку про вартість товару № 111/205 від 10.07.2023, складеного ДП «Держзовнішінформ», колегія суддів зазначає.
Апелянт вказує, що митним органом не було прийнято до уваги висновок про вартість товару №111/205 від 10.07.2023, складений ДП «Держзовнішінформ», оскільки такий висновок не відповідає Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових трав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440 та не усуває зазначені розбіжності.
Згідно з п. 1 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (зі змінами), Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.
Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" не є суб`єктом оціночної діяльності і не здійснює діяльність з оцінки майна та не здійснює рецензування звітів про оцінку майна, тому не зобов`язаний у своїй діяльності керуватися вищевказаним Стандартом.
Стосовно відомостей про витрати на транспортування оцінюваного товару, колегія суддів зазначає.
Відповідачем в оскаржуваних рішеннях вказано, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного товару не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 cт. 58 МК України є складовою митної вартості.
Проте, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час  апеляційного розгляду, що позивач подав до митного органу такі документи: договір транспортно-експедиторського обслуговування HSVB011221 від 01.12.2021 між ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» та експедитором ТОВ «СВ БРОК»; заявка № 7577/2 від 16.06.2023 до договору HSVB011221 від 01.12.2021; рахунок на оплату № 2307012 від 06.07.2023, наданий експедитором - ТОВ «СВ БРОК"; довідку про транспортні витрати № 7577/2 від 06.07.2023, надана експедитором - TOB «СВ БРОК»; договір-заявку про надання транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні № 0607-10 від 06.07.2023 між ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» (замовником) та ФОП ОСОБА_2 (експедитором); міжнародну автотранспортну накладну - CMR №7577/2 від 10.07.2023; рахунок на оплату № 12072023-1 від 12.07.2023, наданий експедитором - ФОП ОСОБА_2 за договором-заявкою № 0607-10 від 06.07.2023, на загальну суму 57400 грн, що включає вартість транспортно-експедиторських послуг експедитора ОСОБА_2 з перевезення вантажу за межами території України до пункту прикордонного контролю за маршрутом м. Клайпеда, Литва - Ягодин, Україна в розмірі 50180 грн та вартість транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажу по території України за маршрутом: Ягодин, Україна - Київ, Україна в розмірі 7220 грн; довідка про транспортні витрати №1207/1 від 12.07.2023, надана експедитором - ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Так, ТОВ «СУШІ ПРОДУКТ ПЛЮС» має оформлені договірні відносини з експедитором - ФОП ОСОБА_2 , транспортні витрати підтверджуються документами, наданими даним експедитором. Відносини і взаємні зобов`язання між експедитором - ОСОБА_2 та перевізником регулюються укладеним між ними договором.
Вказані документи, що надавалися позивачем до митного органу, містять усі необхідні відомості щодо розміру транспортних витрат за межами території України, які включаються до митної вартості товару, та необхідні для ідентифікації товару.
Щодо наданого позивачем прайс-листа, то суд першої інстанції правильно зазначив, що такий прайс-лист складений на дату виписки інвойсу - 05.05.2023 та розбіжності у вказаних документах відсутні.
Посилання Житомирської митниці на ч. 2 ст. 52 МК України, згідно з якою відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості позивачем не заперечуються.
Проте, апелянт не вказав, яких саме об`єктивних, документально підтверджених даних йому бракує у поданих до митного оформлення документах.
Стосовно доводів відповідача, викладених у спірних у даній справі рішеннях, щодо не підтвердження декларантом документально всіх складових митної вартості товарів та надання документів, які містять розбіжності, що послугувало підставою для запиту додаткових документів в порядку, передбаченому ч. 3 cт. 53 МК України, суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що підприємством позивача було надано до митного оформлення необхідний перелік документів, передбачений ч.ч. 1-2 ст. 53 МК України.
Натомість, колегія суддів констатує, що апелянт під час винесення спірних рішень, не навів належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин його складення, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність спірних рішень вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Покликання апелянта на безпідставне неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду не знайшло свого підтвердження. Тим, більш процитовані апелянтом висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.12.2020 у справі №810/2618/17 від 04.08.2021 у справі № 520/3421/19, мають загальний характер та не стосуються застосування конкретних норм права.
Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги, у зв`язку з цим вважає відсутніми підстав для її задоволення.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року по справі №520/25221/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  13.06.2024.