Номер провадження: 33/813/1495/24
Номер справи місцевого суду: 523/4527/24 
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Виходець А.В.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
адвоката Слаблюка Василя Миколайовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 
потерпілої – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Слаблюка Василя Миколайовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року,- 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. 

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Слаблюк В.М., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 09 травня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Слаблюк В.М., зазначив, що суд першої інстанції проігнорував те що адвокат Слаблюк В.М., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про перенесення розгляду справи, однак суд відхилив його без пояснень та підстав.
Суд першої інстанції не звернув увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство і яка шкода заподіяна, оскільки норма ст. 173-2 КУпАП є бланкетною. Суперечка, про яку йде мова у протоколі, не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особу може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.
На думку апелянта, колишня дружина ОСОБА_1 через особисті конфлікти, вчергове звернулася до поліції та написала завідомо неправдиву заяву. Факти які виклала ОСОБА_2 у своїй заяві не підтвердилися доказами.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які свідки події або інші докази винуватості ОСОБА_1 крім протоколу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1  та його захисника, а також потерпілої ОСОБА_2 перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно ч.2 ст.173-2 КУпАП ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст. 173-2.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 302949 від 13 березня 2024 року, вбачається, що 11 березня 2024 року близько 19 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насилля відносно колишньої дружини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Таким чином своїми діями особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вчинено насилля в сім`ї.
До вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 302949 від 13 березня 2024 року додано: 
- заяву ОСОБА_2 про застосування міри правового характеру до ОСОБА_1 (а.с. 4);
-письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с. 5);
-письмові пояснення ОСОБА_3 (а.с. 6);
-рапорт інспектора поліції про отримання заяви та реєстрацію ЄО за № 2811 від 11 березня 2024 року як домашнє насильство (а.с. 3);
-постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях   ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Так, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що з наявних матеріалів справи беззаперечно не встановлено, що він винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про недоведеність наявності в його діях складу правопорушення. 
Апеляційний суд вважає такі доводи апелянта обґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно ч.2 ст.173-2 КУпАП ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст. 173-2.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, які мають спільне житло за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час між ними склалися неприязні відносини.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 долучених до протоколу про адміністративне правопорушення вона пояснила, що 11 березня 2024 року приїхавши до дому з роботи з сином, зайшовши до квартири побачила перерізані електричні провода, було відсутнє світло і інтернет, пошкоджені її особисті речі, зник її закордонний паспорт, на другому поверсі квартири виявила зачинену кімнату з запискою «не заходити там мої особисті речі», у дворі вирвана камера відеоспостереження.
З письмових пояснень ОСОБА_3 встановлено, що 11 березня 2024 року, зайшовши до квартири побачила перерізані електричні провода, було відсутнє світло і інтернет, розкидані речі, закриті на ключ двері кімнати на другому поверсі, вирвана камера відеоспостереження. 
Також з пояснень ОСОБА_3 , наданих у суді апеляційної інстанції вбачається, що у 19-00 ОСОБА_1 вдома не було, що спростовує факт того, що він висловлювався на адресу потерпілої нецензурною лайкою, чим спричинив психічне насильство.
З пояснень можна зробити висновок, що сімейний конфлікт взаємний, продовжується тривалий час.
Вищенаведене дає підстави вважати, що покази та пояснення ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 оскільки вона є зацікавленою особою у справі.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 302949 від 13 березня 2024 року, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях   ОСОБА_1   складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно  ОСОБА_2 а й про завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю. 
При цьому, конфліктна ситуація між  ОСОБА_1   та  ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення  ОСОБА_1   11 березня 2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість    ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Особу може бути визнано винною у чиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.
Таким чином, всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, вказують на недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначеному в протоколі час та місці дійсно здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження  ОСОБА_1  у вчиненому правопорушенні.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять достатньо доказів, які б вказували на те, що  ОСОБА_1  вчинив психологічне насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 у зв`язку із чим постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Слаблюка Василя Миколайовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року – скасувати, провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП – закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева