Справа № 438/532/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Пантелєєва Д.Г. 
Провадження № 22-ц/811/342/24                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                07 червня 2024 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 23 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 

в с т а н о в и в:
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з цивільним позовом у кримінальному провадженні про відшкодування шкоди. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 32818,65 грн. на відшкодування майнової шкоди, 200000 грн. – на відшкодування моральної шкоди та 13000 грн. судових витрат. 
Позов ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме: нанесення тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва зі зміщенням уламків та синця в цій же ділянці, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликали тривалий, понад три тижні, розлад здоров`я. 
У період проходження курсу лікування, операції та лікування у післяопераційний період, позивач поніс матеріальні витрати на обстеження та придбання лікарських засобів, матеріалів медичного призначення, а саме: 14.10.2019 року йому проводили комп`ютерну томографію, вартість якої 1000 грн., 5 грн. – банківські послуги, 15.10.2019 року придбав кісткову пластину, вартістю 15100 грн., 151 грн. – банківські послуги, вартість придбаних лікарських засобів становила 1289,65 грн. В подальшому, змушений був звернутися до лікаря-хірурга для проведення ще однієї операції по видаленню із щелепи встановленої пластини. 
Під час спричинення йому тілесних ушкоджень також було знищено смартфон Huawei P Smart P, вартістю 7848 грн., який він придбав 15.01.2019 року. 
Крім того, він був студентом 2 курсу денної форми навчання НУ «Львівська політехніка» з платною формою навчання. Піврічний розмір оплати за навчання становив 7425 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №54767 від 03.09.2019 року, однак, через отримані тілесні ушкодження змушений був піти в академічну відпустку на один рік, обсяг знань не отримав, гроші навчальним закладом йому повернуті не були.
Окрім майнової шкоди, йому були завдані моральні страждання через фізичну біль від отриманого ушкодження здоров`я, тривале лікування, вимушеність змін у його повсякденному житті та навчальному процесі, що негативно вплинуло на його емоційний стан, посилило відчуття страху, тривожності та невпевненості. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 200000 грн. 
Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на два роки.
Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду у розмірі 17545 грн. 65 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У решті позовних вимог – відмовлено.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 17545,65 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а всього: 67545,65 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Додатковим рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 30 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6800 грн.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 23 листопада 2023 року оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати частково, зменшивши розмір присудженого з нього морального відшкодування. 
Вважає, що в цій частині суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди порушив принцип розумності, справедливості та співмірності. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що позивач не довів, що зазнав тих фізичних та душевних страждань, про які вказано в позовній заяві. Не заперечує, що моральні страждання були, але вони не можуть бути задоволені в розмірі 50000 грн. 
Додає, що 14.07.2022 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , в якому у нього народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина на даний час не працює, отримує допомогу на дитину щомісячно 860 грн., а він працює на посаді фрезерувальника в управлінні нафтопромислового сервісу ПАТ «Укрнафта», розмір його доходу за шість місяців 2023 року склав 103831 грн. 35 коп., окрім цього, орендує квартиру та сплачує комунальні послуги. 
Звертає увагу, що за вказаних обставин, сплатити позивачу моральну шкоду у визначеному судом розмірі не має можливості. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.05.2024 року, є дата складення повного судового рішення – 07.06.2024 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням даного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , вирок Бориславського міського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
З вироку суду, який в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, набрав законної сили, встановлено, що близько 03:00 год., 14.10.2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, що неподалік стоматологічної поліклініки АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку щелепи потерпілого ОСОБА_2 зліва, заподіявши при цьому тілесні ушкодження останньому у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва зі зміщенням уламків та синця в цій же ділянці, які згідно з висновком судово-медичного експерта належать до середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено, що неправомірними діями ОСОБА_1 завдана моральна шкода ОСОБА_2 , яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість активного громадського життя та настання негативних наслідків. Після отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, отримав тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я, а також лікування. 
При визначенні розміру морального відшкодування суд взяв до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , негативні наслідки, які настали для позивача, як потерпілого, внаслідок ушкодження здоров`я, їх тривалість у часі, характер та глибину душевних страждань позивача, його вік, і визначив розмір морального відшкодування 50000 грн.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі №607/11755/20 (провадження №61-13672св21).
Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок фізичного болю та страждань, які позивач ОСОБА_2 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно нього під час подій, які мали місце 14.10.2019 року, йому завдана моральна шкода.
Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд урахував, що протиправними діями відповідача позивачу спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я та негативних наслідків (необхідності оперативного втручання, вимушене зупинення навчального процесу), а тому, враховуючи глибину та тривалість фізичних і душевних страждань позивача, перенесений стрес, правильно оцінив такі в 50000 грн.
На переконання колегії суддів, визначаючи розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди у сумі 50000 грн., суд правильно врахував вказані вище норми матеріального права, а також засади розумності та справедливості, за встановлених обставин справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що нормами ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, не пов`язується майновий стан заподіювача шкоди із розміром моральної шкоди, завданої потерпілому.
Слід також зазначити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини (від 28 травня 1985 року справа Abdulaziz,CabalesandBalkandali v. UnitedKingdom) враховувалося те, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, які за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним – суд розцінює як суттєві моральні страждання – отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння, вчиненого відповідачем, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, порушення організації та устрою життя.
Враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують спричинення позивачу тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння, вчиненого відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеності позивачем вимог, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, у вказаному вище розмірі.
В іншій частині (в частині позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди) рішення суду першої інстанції не оскаржується відповідачем.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 23 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 червня 2024 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                                                         А.В. Ніткевич