ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/91/24 Справа № 2-3250/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 2-3250/11

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року, яке ухвалене суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»  (надалі – ПАТ «Державний ощадний банк України»), на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі – АТ «Ощадбанк»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.06.2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Інгулецького №7857 та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5140 згідно якого ОСОБА_1 був наданий кредит на придбання транспортного засобу в сумі 69000,00 гривень з виплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 19,0 % річних. 
Кредит був наданий позичальнику на 36 місяців, зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 04 червня 2011 року.
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 06.06.2008 року з позичальником був укладений Договір застави майна №5140, де предметом застави є рухоме майно, а саме агрегат дисковий ґрунтообробний АГБ-7.2, 2008 року випуску, заводський №11262, реєстраційний № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с.Авдотівка.
Відповідно до п.3.3.4 Кредитного договору позичальник повинен здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 916 грн. не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, у погоджені строки своєчасно сплачувати плату (відсотки) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки.
Станом на 19.12.2011 року заборгованість за кредитним договором №5140 від 04.06.2008 року по платежам, які підлягають сплаті, складає 114 954 гривні 19 копійок, а саме: прострочена заборгованість за тілом кредиту 69 000,00 гривень, прострочені нараховані відсотки – 45 954,19 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5140 від 04.06.2008 року в сумі 114 954,19 грн., а також витрати по судовому збору у розмірі 1 149,55 гривень.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 5140 від 04.06.2008 року у розмірі 114954,19 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 1149,55 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач посилається на те, що, оскільки він заперечує укладання та відповідно підписання договору з позивачем, 04.01.2022 року до суду першої інстанції ним було надано клопотання про витребування оригіналу кредитного договору № 5140 від 04.06.2008 року, з метою призначення почеркознавчої експертизи.
Проте, суд першої інстанції констатував не виконання позивачем ухвали суду першої інстанції щодо витребування доказів і прийняв оскаржуване рішення на підставі неналежного, на думку відповідача, доказу, а саме незасвідченої згідно норм законодавства, копії кредитного договору.
Наполягає, що за відсутності оригіналу кредитного договору неможливо встановити дійсність права вимоги позивача за кредитним договором.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Ощадбанк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Скоробагатька В.Ю., які, кожне окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача АТ «Ощадбанк» - адвоката Трофімова С.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Інгулецького №7857, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5140, згідно якого ОСОБА_1 був наданий кредит на придбання транспортного засобу в сумі 69 000,00 гривень з виплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 19,0 % річних. Кредит був наданий позичальнику з остаточним терміном погашення 04.06.2011 року (т. 1 а.с. 8-9).
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 06.06.2008 року з ОСОБА_1 був укладений Договір застави майна №5140, де предметом застави є рухоме майно, а саме агрегат дисковий ґрунтообробний АГБ-7.2, 2008 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.10-12).
Згідно розпорядження бухгалтерії від 06.06.2008, ОСОБА_1 надано з позичкового рахунку № 2203/5140 кредитні кошти у сумі 69000,00 грн (т. 1 а.с.13).
АТ «Ощадбанк» звертався до ОСОБА_2 з вимогою сплатити заборгованість (т. 1 а.с.15-18).
У звязку з неналежним виконанням договору відповідачем, виникла заборгованість по несплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплаті кредиту, яка, станом на 19.12.2011 року, складає 114 954 гривні 19 копійок, а саме: прострочена заборгованість за тілом кредиту 69 000,00 гривень, прострочені нараховані відсотки –45 954,19 грн. (т. 1 а.с.19 ).
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково. 
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає.  
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленістьдвох або більшесторін, спрямованих на встановлення, зміну або припиненняцивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як передбачено статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчиненняп равочину, що узгоджуєтьсязі свободою договору, установленною статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.
Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.
Отже, Кредитний договів № 5140 від 04 червня 2008 року, спір щодо якого виник у даній справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідачем ОСОБА_1 заперечується факт підписання цього Договору.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала  встановленню обставина чи підписував відповідач указаний договір.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовкаусього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно   ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Апеляційним судом, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 , була призначена судова почеркознавча експертиза на предмет виконання підпису в оригіналі Кредитного договору № 5140 від 04 червня 2008 року ОСОБА_1 чи іншою особою. Проведення експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Згідно Висновку експерта №3148-23 від 22 січня 2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експретизи у цивільній справі №2-3250/11: підпис від імені ОСОБА_1 на сторінці 2 кредитного договору № 5140 від 04.06.2008 року у графі «підпис Позичальника» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису; підпис від імені ОСОБА_1 на сторінці 3 Кредитного договору № 5140 від 04.06.2008 року у графі «підпис Позичальника» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису; підпис від імені ОСОБА_1 на сторінці 4 Кредитного договору № 5140 від 04.06.2008 року в колонці друкованого тексту: «Позичальник» Фізична особа ОСОБА_1 , паспорт: серія НОМЕР_3 , виданий Саксаганським РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_4 .» зліва друкованого тексту « ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 ,а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису; підпис від імені ОСОБА_1 на сторінці 4 Кредитного договору № 5140 від 04.06.2008 року під друкованим текстом: «ПОЗИЧАЛЬНИК» Підпис» зліва друкованого тексту «Є.В. Матюхін» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т. 2 а.с. 100-106).
Доказів, які б спростовували висновки експерта, матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів вважає встановленим той факт, що Кредитний договір № 5140 від 04 червня 2008 року ОСОБА_1 особисто не укладав та коштів за цим договором не отримував. 
За таких обставин Кредитний договір № 5140 від 04 червня 2008 року не може вважатись укладеним у відповідності до вимог статті 203, 1054 ЦК України, з дотриманням обов`язкової письмової форми за статтею 1055 ЦК України, а тому не породжує зобов`язань для ОСОБА_1 , які випливають з його умов, щодо повернення кредитних коштів.
Недоведеність кредитних зобов`язань відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову АТ «Ощадбанк», а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.
За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.  
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 724,32 грн. (т. 2 а.с. 12, 16).
Згідно п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покадаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати, понесені на оплату експертизи, у розмірі 12 029,68 грн (т. 2 а.с. 137, 138).
На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (на теперіщній час - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1   судові витрати у справі, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) гривні 32 (тридцять дві) копійки.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1   судові витрати у справі, понесені на оплату експертизи, у розмірі 12 029 (дванадцять тисяч двадцять дев?ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: