ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/693/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4846/23 Категорія: на ухвалу    	Булгакова Г.В 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 квітня 2024 року                                                                                                   м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Новіков О.М., Сіренко Ю.В. Новицька Н.О.	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.02.2024 (повний текст складено 26.02.2024, суддя в суді першої інстанції Булгакова Г.В.) про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

у липні 2023 року Черкаська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, яким, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утримані грошові кошти з ОСОБА_1 у розмірі 86 132,70 грн. та з ОСОБА_3 у розмірі 78 528,18 грн., мотивуючи про те, що відповідачі фактично користуються земельною ділянкою комунальної власності без оформлення права на неї внаслідок чого безпідставно зберегли кошти, які б мали сплатити до місцевого бюджету в якості орендної плати за землю.
23.02.2024 Черкаська міська рада звернулась до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1085195771101) та на праві власності належить ОСОБА_1 .
Заява обґрунтована тим, що на момент звернення до суду з позовом відповідачі були власниками об`єкту нерухомого майна (РНОНМ: 1085195771101) площею 722,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,6156 га, кадастровий №7110136400:02:031:0012, власником якої є Черкаська міська рада. 
При цьому відповідачі не оформили правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою та використовують її, не сплачуючи кошти власнику. Згідно розрахунку за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів заборгованості відповідачів становить 164 660,90 грн. 
З 01.08.2023 ОСОБА_1 став одноосібним власником вказаного об`єкту нерухомого майна та може вільно розпоряджатися ним на власний розсуд, зокрема відчужувати його на користь третіх осіб, незважаючи на наявний спір щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Вказане призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника землі та унеможливить виконання рішення суду у даній справі за відсутності іншого ліквідного майна відповідачів, а позивачу необхідно буде звертатися до суду з іншими позовними заявами про повернення майна за відчужуваними договорами до нових власників, що призведе до тривалого поновлення інтересів територіальної громади м. Черкаси та нецільового використання бюджетних коштів через необхідність повторної сплати судового збору. 
Об`єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці позивача, є єдиним нерухомим майном у власності відповідача ОСОБА_1 , тому в разі його відчуження це може унеможливити виконання рішення суду, якщо відповідач не матиме іншого майна чи коштів. При цьому інший співвласник ОСОБА_2 після подачі позовної заяви до суду відчужила свою частку в майні на користь іншого співвласника. 
На думку позивача, такі дії можуть бути умисними та узгодженими, оскільки, розуміючи, що на нерухоме майно може бути звернуто стягнення, власниками вчиняються дії по відчуженню майна чи його частини на користь інших суб`єктів. Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про намір ухилення від виконання зобов`язань. Вказана обставина вказує на достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке тепер знаходиться у ОСОБА_1 одноосібно, може зникнути (змінити власника), або зменшитись на момент виконання рішення. 
Вказує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці позивача, не матиме надмірного обтяження для відповідача, оскільки спірний об`єкт і надалі перебуватиме у його власності.
Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.02.2024 указану заяву про забезпечення позову залишено без задоволення, оскільки позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Суд також вказав, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідач  ОСОБА_1  вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майно. Твердження представника позивача про відсутність на рахунках відповідачів коштів є припущенням, не підтвердним жодним доказом. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав 07.03.2024 апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказує, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання рішення суду про задоволенні позову. Так відповідач може відчужити своє нерухоме майно і при зверненні виконавчого документу про стягнення грошових коштів на користь позивача до виконання виявиться відсутність інших активів відповідача для виконання рішення. Вказане утруднить або унеможливить реальне виконання рішення суду та фактичне відновлення прав територіальної громади м. Черкаси.
Представник відповідачів подав відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому просив її відхилити і залишити ухвалу суд першої інстанції без змін, оскільки вважає її законною і обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Таким чином умовою застосування заходів забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У даному випадку судом встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2023 відкрито провадження у цій справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів.
Позивач просить суд забезпечити вказаний позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1085195771101) та на праві власності належить ОСОБА_1 , в межах суми стягнення.
При цьому до заяви позивачем не додано доказів, які б підтверджували, що вартість об`єкту нерухомості за вказаною адресою, площею 722,5 кв.м., співмірна заявленій сумі стягнення в розмірі 164 660,90 грн. 
Також позивачем не доведено та судом не встановлено обставин, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зокрема, стосовно того, що поточний власник нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, відповідач ОСОБА_1 чинитиме спроби відчужити зазначене майно з тим, щоб уникнути можливості звернути стягнення на нього для погашення заборгованості перед міською радою у разі задоволення позовних вимог у цій справі.
Отже відповідні доводи скаржника у справі необґрунтовані.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а саме, що відповідач ОСОБА_1 вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майно, та доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення в разі задоволення позову.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2024 про відмову у забезпеченні позову у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – відхилити.
Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.02.2024  про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.         
Повну постанову складено 09.04.2024.

Суддя-доповідач

Судді