ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/2094/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                           28 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/2094/24 (головуючий суддя першої інстанції - Рябчук О.С.) за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 17.01.2024 року (згідно поштового конверту) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй індексації (підвищення) до пенсії за вислугу років без обмеження у межах максимального розміру пенсії, починаючи з 01.03.2023 року, відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 року «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення) у розмірі 1,197, у розмірі її фактичного нарахування в повному обсязі без обмежень, тобто без обмеження розміром                  1500 грн.;
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплачувати їй складову пенсійних виплат - індексацію (підвищення) до пенсії за вислугу років відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,197, у розмірі її фактичного нарахування в повному обсязі без обмеження розміром 1500 гривень, починаючи з 01.03.2023 року, з урахуванням: довідки ДУ «ТМО» МВС України по Дніпропетровській області» від 07.04.2022 року №33/24/С-7121, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року у справі №160/7278/22, яке набрало законної сили 30.08.2022 року, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок з 01.12.2019 року та виплату пенсії на підставі довідки ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року у справі №160/5040/23, яке набрало законної сили 20.06.2023 року, про нарахування та здійснення щомісячної доплати у сумі 2000 гривень до пенсії, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01.10.2022 року, після перерахунку пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року у справі №160/7278/22, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
                                                                                                                                                  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу,     в якій, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Позивач вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими та вважає, що судом протиправно не враховано судову практику різних інстанцій щодо вирішення подібних правовідносин.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 21.05.2024 року по 04.06.2024 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. 
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 2007 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ у розмірі 50% грошового забезпечення  (а.с.11,12).
10.11.2023 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про нарахування та виплату індексації до розміру пенсії за вислугу років без обмеженням у межах максимального розміру пенсії на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №168 та протиправного обмеження розміру індексації 1500 грн. (а.с.25, 26).
Пенсійний орган листом від 22.12.2023 року №65051-49430/М-01/8-0400/23 відмовив позивачу у такому перерахунку та зазначив, що законодавцем встановлено обмеження індексації пенсії на виконання Постанови КМУ №168 у розмірі 1500,00 грн. (а.с.28-30).
Не погодившись з відмовою у проведенні перерахунку, позивач оскаржила таку  відмову до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив  з  того, що індексація пенсії позивача з 01 березня 2023 року проведена відповідачем у межах чинного законодавства, оскільки перерахунок пенсії здійснено з врахуванням індексації на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та підвищено пенсію на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 Постанови №168, з 01.03.2023 року на суму 1500,00 грн., з урахуванням пункту 10 Постанови №168 та пункту 8 розділу Прикінцеві Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору у даній справі є питання правомірності нарахування позивачу у 2023 році індексації пенсії в розмірі 1500 грн. відповідно до постанови КМУ України №168.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту -  Закону №2262-XII).
08 липня 2011 року прийнято Закон України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі по тексту - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від                      13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
В той же час, Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону  №2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону  №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Між тим, положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був       би найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи викладене вище, у вказаній справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від          30 серпня 2022 року в справі № 440/994/20.
Згідно із пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», з 1 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
З 1 березня 2023 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2022 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. 
Підвищення пенсії, передбачене цим пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом 10 постанови №168 визначено, що у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати                 1500 гривень.
Предметом спору даній справі є саме правомірність нарахування індексації у сумі 1500,00 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі №0403001308 станом на 01 березня 2023 року розмір пенсії позивача становить 12558,30 грн., який обрахований з урахуванням індексації базового ОСНП за 2023 рік (а.с.13).
Разом з тим, індексація базового ОСНП 2023 визначена таким чином: 11058,30*0.197, до виплати 1500,00 грн. (а.с.13).
У листі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22.12.2023 року, відповідачем зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2023  року по справі №160/5040/23 до розміру пенсії позивача з 01.10.2022 року встановлено щомісячну доплату в сумі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713. З 01.03.2023 року виплата пенсії позивача здійснюється у розмірі 14558,30 грн., який обчислено на виконання рішення суду та з урахуванням постанов КМУ №118 та №168 (а.с.28-30).
Посилання скаржника на протиправність дій відповідача при проведенні індексації пенсії в 2023 році в розмірі 1500 грн., колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.
Пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ установлено, що у 2023 році, зокрема, стаття 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовується у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Статтею 64 Закону № 2262-ХІІ врегульовано питання індексації пенсій.
Пункт 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  є чинним та неконституційним не визнавався.
Пунктом 10 Постанови №168 від 24.02.2023 року Кабінетом Міністрів України запроваджено тимчасове обмеження на максимальний розмір індексації пенсій, а саме розмір підвищення пенсії за результатами індексації обмежено 1500 грн..
Як правильно зазначив суд першої інстанції, виключень щодо неврахування пункту 10 вказаної постанови КМУ під час такого перерахунку пенсії законодавство не містить, такі положення Постанови №168 є чинними на час спірних правовідносин та підлягали застосуванню відповідачем, з чим  погоджується апеляційний суд.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державі соціальні гарантії» №2017-ІІІ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин в частині, що стосується нарахування індексації з 01.03.2023 року, так як дія вказаного Закону призупинена на 2023 рік відповідно до пункту 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», як правильно зазначив суд першої інстанції. Закон України №2710-ІХ, яким призупинено дію Закону №1282-XII є чинним та неконституційним не визнався.
Доводи скаржника про те, що право на індексацію не може бути обмежено відповідно до приписів статті 43 Закону №2262-ХІІ колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки нарахування позивачу індексації у сумі 1500 грн. здійснено без обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі №0403001308 станом на 01 березня 2023 року розмір пенсії позивача складає 12558,30 грн., з яких: 9700,26 грн. - основний розмір пенсії (19400,52 грн. (розмір грошового забезпечення) * 50%);                         1358,04 грн. - індексація базового ОСНП за 2022 (9700,26 грн.*0,140); 1500,00 грн. - індексація базового ОСНП за 2023 (11058,30 грн. *0,197). Крім того, позивачу з 01.10.2022 року встановлено щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн., відповідно  до постанови №713, на виконання рішення рішення суду (а.с.13, 29).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.    
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та  обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/2094/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/2094/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у  випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті  328  КАС  України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко