КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №754/3208/23                                                            Головуючий у І інстанції - Таран Н.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/843/2024                       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Никифорова І.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення юридичних фактів,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, в якій, з урахуванням заяви про залишення без розгляду вимог заяви про встановлення факту перебування її на утриманні померлого чоловіка, просила становити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день його смерті.
В обґрунтування вимог заяви зазначала, що 17 січня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. 
Заявник та її чоловік спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, що належала заявниці, а її чоловік був там зареєстрованим. 
Посилалася на те, що вона та її чоловік ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Чоловік переважно утримував сім`ю, він мав гарну пенсію та був пенсіонером СБУ. 
Зауважувала, що вона є інвалідом ІІ групи, мала окремі заробітки. 
Відповідно до свідоцтва про смерть її чоловік, ОСОБА_3 , помер                                  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявниця віддала належну шану своєму чоловіку, поховала його, що доводить копія договору-замовлення на надання ритуальних послуг від 23 листопада 2022 року. 
Вказувала, що із спільного бюджету вона постійно сплачувала комунальні платежі, а в організаціях, що надають комунальні послуги, обліковували двох осіб, що проживають за згаданою адресою. 
У той же час, коли заявниця звернулася до управління обслуговування громадян, відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в                   м. Києві із заявою щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, їй було відмовлено, зважаючи на те, що відсутні докази того, що вона постійно проживала з померлим чоловіком та отримувала від нього утримання. 
Зазначила, що встановлення даного факту заявнику необхідно для підтвердження свого права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Через низький дохід вона отримує значно нижчу пенсію, ніж отримував чоловік.
На підставі викладеного просила вимоги заяви задовольнити.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням представник заявника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.
Уважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.
У мотивування скарги зазначає, що встановлення юридичного факту проживання з покійним чоловіком на дату його смерті потрібно їй для встановлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Зауважує, що на підтвердження факту її проживання з померлим чоловіком суду було надано фотографії, а також під час розгляду справи судом допитувались свідки, які підтвердили вказаний факт. 
Вказує, що зважаючи на той факт, що заявник проживала з померлим на дату його смерті, але не була зареєстрована з ним за однаковою адресою, замість документів про місце проживання (реєстрації) необхідно надати рішення суду, в якому буде встановлено факт спільного проживання з померлим.
19 вересня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
21 грудня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою, враховуючи залишення за заявою заявниці без розгляду вимог про встановлення факту перебування на утриманні, є таким, що не має юридичного значення.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві                  17 січня 2009 року. 
З копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 19 листопада 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії договору дарування від 22 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана),               ОСОБА_3 передав майно - квартиру АДРЕСА_3 у власність своїй дружині ОСОБА_1 безоплатно.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 листопада 2022 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснила поховання свого чоловіка (а.с. 33-37).
Згідно долучених заявником копій квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 оплачувала послуги з постачання та водовідведення холодної та гарячої  води, електроенергії, централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території, вивезення побутових відходів у квартирі АДРЕСА_3 . Зі змісту копії рахунку-повідомлення вбачається, що станом на 01 червня 2019 року за адресою: АДРЕСА_4 кількість проживаючих - 2.
З відповіді Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №2 Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві встановлено, що                       ОСОБА_1 15 лютого 2023 року звернулася із заявою щодо переводу пенсії на інший вид пенсії (на пенсію у зв`язку із втратою годувальника). При цьому, їй було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт проживання разом із годувальником за однією адресою (перебування заявника на утриманні померлого годувальника на день його смерті).
При цьому Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №2 Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві зауважено, що Порядком визначено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Частиною першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Факти, що мають юридичне значення, - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, в тому числі щодо призначення пенсій.
Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, та за умови доведеності такого факту належними та допустимими доказами.
Згідно частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвічують цей факт; 3) докази, що підтверджують цей факт.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.
Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
За змістом частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно частини третьої вказаної статті до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) відомості про місце проживання;
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зауважувала, що встановлення даного факту їй необхідно для підтвердження свого права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки через низький дохід вона отримує значну нижчу пенсію, ніж отримував чоловік.
На підтвердження факту проживання з померлим чоловіком ОСОБА_3 за однією адресою: АДРЕСА_1 у матеріалах справи містяться наступні докази: копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві                  17 січня 2009 року; копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно яких ОСОБА_1 19 листопада 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - за адресою: АДРЕСА_1 ; копія договору дарування від 22 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_3 передав майно - квартиру АДРЕСА_3 у власність своїй дружині ОСОБА_1 безоплатно; копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 листопада 2022 року, згідно якого ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; докази на підтвердження здійснення заявницею поховання померлого чоловіка ОСОБА_3 ; копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 за квартиру АДРЕСА_3 ; копія рахунку-повідомлення, згідно змісту якого станом на 01 червня 2019 року за адресою: АДРЕСА_4 обліковувалось 2 особи; спільні фотографії подружжя.
Також судом першої інстанції було заслухано свідків. 
Так, у судовому засіданні в якості свідка була заслухана ОСОБА_5 ,                             ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_5 , яка пояснила, що в квартирі 19 проживала заявниця з 2010 року разом з чоловіком. У 20-х числах листопада чоловік заявниці помер. До моменту смерті чоловіка заявниця за ним доглядала і займалася лікуванням.
Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_7 , вказала, що заявницю знає, вона сусідка її, в будинку проживає десь з 2009 року, проживала разом з чоловіком, який помер восени 2022 року. Вона за чоловіком доглядала та ховала його.
Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована у                      АДРЕСА_8 , яка орендує квартиру АДРЕСА_9 , суду повідомила, що орендує квартиру з листопада 2015 року, вона сусідка заявниці. Заявниця доглядала за своїм чоловіком. В кінці жовтня 2022 заявниця зверталася щоб чоловік свідка допоміг підняти чоловіка заявниці.
Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована в АДРЕСА_10 , розповіла, що вони знайомі із заявницею, були сусідами. У листопаді 2022 чоловік заявниці помер. Заявниця повідомила їй, що її чоловік помер. Заявниця постійно доглядала за своїм чоловіком та поховала його після смерті.
Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, зважаючи на те, що заявниці   ОСОБА_1 встановлення факту постійного проживання з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 потрібно для виникнення особистого майнового права - призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, і заявницею суду на підтвердження факту спільного проживання з померлим  ОСОБА_3 за вказаною адресоюнадано належні, допустимі та достовірні докази, достатні для висновку про обґрунтованість заяви, беручи до уваги те, що в інший спосіб заявник не може підтвердити ту обставину, що вона на дату смерті чоловіка  ОСОБА_3  проживала спільно з ним за адресою:  АДРЕСА_1 , оскільки з 19 листопада 2004 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , апеляційний суд доходить висновку про наявність у справі підстав до задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання з чоловікомОСОБА_3 на день його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 .  
Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою, враховуючи залишення за заявою заявниці без розгляду вимог про встановлення факту перебування на утриманні, є таким, що не має юридичного значення, залишив поза увагою положення, зокрема, пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, яким передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Отже, Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №2 Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві не заперечувало наявність у ОСОБА_1 права на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, проте відмовило останній у такому переведенні, оскільки нею не було надано документів, які б підтверджували факт проживання разом із годувальником за однією адресою (перебування заявника на утриманні померлого годувальника на день його смерті).
Зважаючи на викладене, беручи до уваги положення пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, для підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 достатнім є підтвердження факту проживання разом з годувальником за однією адресою, а отже залишення без розгляду вимоги заявника про встановлення факту перебування на утриманні не є підставою для відмови у задоволенні поданої заяви.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  
Оскільки судом при ухваленні рішення було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні заяви, колегія суддів, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі належними, допустимими та достовірними доказами, дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою на день його смерті.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року - скасувати.
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення юридичного факту - задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_11 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) проживала з ним.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                                    В.В. Гуль

Судді                                                                                                 Ю.О. Матвієнко

                                                                                                           Я.С. Мельник