ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
14 травня 2024 року
м. Київ
справа № 522/22821/18
провадження № 61-15233св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Гудими Д. А., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Крата В. І.,
учасники справи:
скаржник (стягувач) - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»,
особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько Микола Миколайович,
боржник- ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О. від 21 вересня                2023 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» (далі - АТ «СК «Інго») звернулось до суду із скаргою, у якій просить: визнати дії приватного виконавця Солонька М. М. з  неповернення коштів авансового внеску незаконними; зобов`язати приватного виконавця Солонька М. М. повернути невикористані кошти  авансового внеску в сумі - 2 382,36 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення № 6924 від 25 березня 2021 року на рахунок стягувача АТ «СК «Інго» після повернення без виконання виконавчого листа № 522/22821/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Інго» страхового відшкодування в розмірі - 69 118,36 грн.
Скарга АТ СК «Інго» обґрунтована тим, що на виконання  рішення Приморського районного суду м. Одеси, 12 листопада 2019 року було видано виконавчий лист № 522/22821/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Інго» страхового відшкодування в розмірі - 69 118,36 грн. Даний виконавчий документ було пред`явлено на примусове виконання до  приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. та  сплачено авансовий внесок в сумі - 2 382,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6924 від 25 березня 2021 року.
21 травня 2021 року приватний виконавець Солонько М. М. повернув стягувачу виконавчий лист № 522/3735/20, виданий 12 листопада                    2019 року Приморським районним судом м. Одеси, без прийняття до виконання, що підтверджується відміткою приватного виконавця на звороті виконавчого листа, а тому сплачений стягувачем авансовий внесок підлягає поверненню. 03 листопада 2021 року приватному виконавцю було направлено заяву з проханням повернути вказаний авансовий внесок. 29 листопада 2021 року від приватного виконавця надійшла відповідь, що вказаний авансовий внесок отримано та зараховано як авансування витрат ВП № НОМЕР_1, тому залишки невикористаного авансового внеску буде повернуто стягувачу після закриття виконавчого провадження та/або надано звіт про використання авансового внеску. Зазначає, що через автоматизовану систему виконавчих проваджень Міністерства юстиції України стало відомо, що боржником по зазначеному виконавчому провадженню - є ОСОБА_2 , яке знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Солонька  М. М. за виконавчим документом, виданим на підставі іншого рішення суду.
Отже, авансовий внесок по виконавчому документу № 522/22821/18 з незрозумілих причин незаконно зараховано по ВП № НОМЕР_1, яке знаходиться на примусовому виконанні по іншому виконавчому документу.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023  року задоволено скаргу АТ «СК «Інго» на дії та бездіяльність  приватного виконавця. Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. щодо відмови у поверненні коштів у розмірі - 2 382,36 грн. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. повернути невикористані кошти авансового внеску в сумі - 2 382,36 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення № 6924 від 25 березня 2021 року, на рахунок стягувача                      АТ СК «Інго», після повернення без виконання виконавчого листа                            № 522/22821/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь                                          АТ СК «Інго» страхового відшкодування в розмірі - 69 118,36 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ураховуючи те, що                       АТ СК «Інго» було сплачено на рахунок приватного виконавця авансовий внесок в сумі - 2 382,36 грн, виконавчий документ було повернуто стягувачу без прийняття до виконання, виконавчі дії приватним виконавцем не проводилися, отже сплачений АТ СК «Інго» авансовий внесок підлягає поверненню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу  адвоката Коваля Р. О., діючого від імені приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. - задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року про задоволення скарги - скасовано. У задоволенні скарги АТ «СК «Інго», заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу                      м. Києва Солонько М. М., боржник - ОСОБА_1 , на дії та бездіяльність приватного виконавця - відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вимоги АТСК «Інго» не можуть бути розглянуті в порядку розгляду скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця, а підлягають розгляду в порядку статті 1212 ЦК України. Тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги АТ «СК «Інго».
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
Акціонерне товариство СК «Інго» 23 жовтня 2023 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року, у якій просить зазначену постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано справу № 522/22821/18 з Приморського районного суду м. Одеси.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2023 року вказану справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 12 листопада 2019 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 552/22821/18 про  стягнення з    ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Інго» суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі - 69 118,36 грн.
04 травня 2020 року між Приватним виконавцем виконавчого округу                              м. Києва Солонько  М. М. та АТ «СК «Інго» був укладений договір про додаткову винагороду приватного виконавця. Предметом вказаного договору є - здійснення заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчих документів, за додаткову винагороду приватного виконавця.
Пунктом 3.3. вказаного договору визначено, що сторони домовилися, що стягувач сплачує додаткову винагороду виконавцю на підставі рахунку-фактури, який є актом виконаних робіт та наданих послуг.
25 березня 2021 року приватним виконавцем Солонько М. М. був складений рахунок-фактура на суму - 2 382,36 грн для сплати АТ «СК «Інго» додаткової винагороди на виконання виконавчого листа                               № 522/22821/18 від 12 листопада 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу.
Виконавчий лист № 552/22821/18, виданий 12 листопада 2019 року Приморським районним судом м. Одеси щодо ОСОБА_1 , було пред`явлено 20 травня 2021 року АТ « СК «Інго» до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Солонька М. М.
21 травня 2021 року приватний виконавець Солонько М. М. повернув                 АТ СК «Інго» вищезазначений виконавчий лист без прийняття до виконання, згідно пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки адреса місцезнаходження боржника відноситься до виконавчого  округу Одеської області, а не до виконавчого округу м. Києва.
03 листопада 2021 року АТ «СК «Інго» до приватного виконавця                    Солонька М. М. було направлено заяву № б/н з проханням повернути авансовий платіж, сплачений 25 березня 2021 року відповідно до платіжного доручення № 6924 у сумі - 2 382,36 грн.
29 листопада 2021 року страхова компанія отримала відповідь приватного виконавця Солонька М. М. № 1790 від 24 листопада 2021 року, в якій повідомляється, що сплачений авансовий внесок в сумі 2 382,36 грн, зарахований як авансування витрат виконавчого провадження                              № НОМЕР_1, після закриття виконавчого провадження буде повернуто залишки невикористаного авансового внеску та/або надано звіт про використання авансового внеску.
З автоматизованої системи виконавчих проваджень МЮУ вбачається, що по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 боржником є - ОСОБА_2 , яке знаходиться на примусовому виконанні в приватного виконавця Солонька М. М., та відкрито за іншим виконавчим документом, на підставі іншого рішення суду.
У листі приватного виконавця Солонька М. М. № 65533630 від                                26 листопада 2021 року до АТ «СК «Інго» зазначено, що 25 березня                     2021 року платіжним дорученням № 6924 отримано платіж у сумі                              2 382,36 грн на  рахунок для зарахування винагороди приватного виконавця Солонько М. М. щодо виконавчого листа № 522/22821/18. На рахунок для зарахування авансового внеску приватного виконавця авансовий внесок по виконавчому листу № 522/22821/18, виданого                        10 вересня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси, не надходив, отже поверненню не підлягає. Просить відповідь за вихідним № 1790 від 24 листопада 2021 року на адресу АТ «СК «Інго» вважати помилковою та не приймати до уваги.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому  задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
У справі, що переглядається, АТ «СК «ІНГО» просило зобов`язати приватного виконавця повернути на рахунок АТ «СК «ІНГО» зайво стягнуті кошти в розмірі 2 382,36 грн. 
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України».
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) зазначено, що «якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. 
Оскільки по справі виникли правовідносини щодо безпідставного, на думку скаржника, отримання приватним виконавцем коштів, тому в цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи за заявою стягувача про неправомірність дій приватного виконавця, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а скаргу АТ «СК «Інго» слід залишити без розгляду.
Керуючись статями 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023  року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року скасувати, скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили  моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	Д. А. Гудима  	
 	В. М. Коротун  	
 	Є. В. Краснощоков  	
 	В. І. Крат