УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/4200/23                 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О. 
Категорія 62                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання         Антоневської В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/4200/23 за позовом ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.  
встановив:
Позивач у серпні 2023 року звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на дві земельні частки (пай), які перебувають в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» та знаходяться на території села Троянів Житомирського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є спадкоємцем першої черги за законом після матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку пай, а також на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і на земельну частку (пай) в розмірі 3,64 га, яка перебуває в колективній власності КСП «Світанок», які остання успадкувала після смерті батька позивача та свого чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері спадкова справа не заводилась, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду із заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Однак рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2013 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Його рідні брати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_2 , які також є спадкоємцями за законом першої черги, не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в усному порядку відмовились від прийняття спадщини та не претендують на спадкове майно. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який бажає оформити спадкове майно після смерті матері з метою подальшого отримання його у власність, останній змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги, зокрема зазначив, що позивач, будучи спадкоємцем після смерті батьків, дійсно не вчиняв дій, які б свідчили про прийняття спадщини після їх смерті, оскільки після смерті батька добросовісно вважав, що спадщина була прийняття його матір`ю ОСОБА_5 в повному обсязі шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після ж смерті матері позивач вчиняв необхідні дії для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в наданні додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, апелянт позбавлений можливості оформити у нотаріальному порядку право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало його батькам, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є помилковим. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Новогуйвинська селищна рада в частині задоволення апеляційної скарги покладається на розсуд суду. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представник відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. 
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції   відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей  про   вручення   йому  судової  повістки  або  за  його клопотанням,  коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце  розгляду  справи,  не перешкоджає розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 31 жовтня 1967 року рішенням виконкому Житомирської районної ради затверджено рішення Троянівської сільської ради від 18 жовтня 1967 року про надання дозволу на індивідуальне будівництво у с. Троянів ОСОБА_6 (а.с.24).
28 жовтня 1967 року складено акт про передачу у користування ОСОБА_6 земельної ділянки під будівництво й видано свідоцтво про право на забудову садиби у сільській місцевості (а.с.25-28)
12 травня 1997 року рішенням Житомирської районної ради ОСОБА_6 видано сертифікат на земельну частку (пай), як члену КСП «Світанок» с. Троянів Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в розмірі 3,64 в умовних кадастрових гектарах (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років, у с. Троянів помер батько позивача - ОСОБА_6 (а.с.38).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області померла мати позивача ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.23,39). 
Згідно довідок виконавчого комітету Троянівської сільської ради №1033, №1034 від 15.10.2012 року на час смерті ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 разом з нею за вищевказаною адресою ніхто не проживав і зареєстрований не був. За вказаною адресою земельна ділянка площею 0,55 га в приватну власність не передавалась, а знаходилась у користуванні ОСОБА_5 з 1949 року (а.с.18,19).
17 лютого 2005 року рішенням виконавчого комітету Троянівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ухвалено оформили право приватної власності на жилий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 з видачею свідоцтва про право власності (а.с.20).
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.04.2013 року та відповіді третьої Житомирської державної нотаріальної контори від 24.04.2013 року № 654, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не заводилася (а.с.12,14). 
24 квітня 2013 року державним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 через пропуску строку прийняття спадщини, оскільки заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору в установлений законодавством строк не подавав, також на момент смерті та протягом шести місяців після смерті зареєстрований за адресою померлої не був (а.с.15).
04 червня 2013 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області суду ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 за відсутності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого законом (а.с.21,22).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки позивач не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері, а тому відсутні підстави для визнання за ним як за спадкоємцем права власності на спадкове майно. 
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент смерті матері разом з нею не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей із паспорта, ОСОБА_1 на момент смерті матері та подачі позову до суду зареєстрований в АДРЕСА_2 . Державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 через пропуску строку прийняття спадщини і рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04.06.2013 року також було відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. 
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач не прийняв, так як із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений ст. 1270 ЦК України строк не звертався, спільно із померлою відповідно до ст. 1268 ЦК України не проживав, рішенням суду йому було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.
Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 травня 2024 року.

Головуючий                                               Судді