ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4940/23                Головуючий суддя І інстанції Барабанова В. В.
Провадження № 33/818/333/24        Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
    01 травня 2024 року                                                                                 м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.
за участю секретаря - Ковпик О.С.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -
УСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
      Як встановив суд,25 липня 2023 року о 07-26 год. за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 2/2, водій   ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з.
НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest0296 та проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я, водій відмовився на місці зупинки. Своїми діями   ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження по справі закрити.
Витребувати інформацію з журналу відвідувачів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року щодо його явки в судове засідання, призначеного на 10-30, а також відповідну інформацію з камери відеоспостереження у цей час. Оскільки постанова винесена 14.12.2023 року, але розгляд справи не відбувся, він з`явився в судове засідання, секретар судді повідомив про відкладення розгляду справи, тобто було порушено його право на захист у справі.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року, оскільки постанова винесена 14.12.2023 року, але розгляд справи не відбувся. Він з`явився в судове засідання 14.12.2023 року, секретар судді повідомив про відкладення розгляду справи. 22.12.2023 року він отримав копію постанови та побачив, що вона винесена 14.12.2023 року. Тобто справу було розглянуто без його участі, чим було порушено його право на захист. 
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що він 25.07.2023 рокуо 07.00 годину ранку керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в тверезому стані (він не вживає спиртні напої), не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 (зупинку заборонено) на пров.Вірменського,1/3. Патрульна машина зупинила його на м-н Конституції, 2/2 де почали виписувати квитанцію на штраф. Він розхвилювався тому, що не знав яку суму штрафу йому потрібно буде сплатити, так як він не працює, хворіє на цукровий діабет, має підвищений тиск, син військовослужбовець ЗСУ. Від хвилювання почали тремтіти руки, підвищився тиск, почервоніло обличчя. Поліцейський почав його підозрювати в алкогольному сп`янінні та пропонував пройти медогляд на приладі «Драгер». Він відмовився тому, що він йому не довіряє, т.к. дія алкотестера слідує, що він не фіксує вміст алкоголю в крові, а видихається парах етанолу повітрі. Після його відмови від проходження «Драгер», але в протоколі вказано «Алкотестер», йому пропонували проїхати до наркологічного центру для проходження медогляду, але він запропонував 4 невідкладну лікарню, йому було відмовлено. Направлення на медогляд йому не надали. 
Зазначає, що ознак сп`яніння у нього не було, порушення мови не було, поліцейський звернув увагу на його погану промову через те, що він шепелявить, у зв`язку з тим, що у нього відсутні зуби; рух ніг порушено внаслідок травми (переламані коліна). 
    Зазначає, що відеозапис у судовому засіданні не було оглянуто та не взято до уваги при винесенні постанови. 
   Так, з матеріалів провадження вбачається, що  ОСОБА_1  не брав участі в судовому засіданні за результатами якого було винесено оскаржувану постанову.
Строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню для забезпечення ОСОБА_1 доступу до правосуддя, враховуючи незначний пропуск строку на апеляційне оскарження та враховуючи факт отримання ним постанови суду 22 грудня 2023 року та подання апеляційної скарги 28 грудня 2023 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 в судовому засіданні, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5 ПДР України. 
Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам, зокрема:
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №517185 від 25.07.2023 року встановлено факт порушення та відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. В протоколі наявні підписи ОСОБА_1 про ознайомлення із правами та обов`язками, передбаченими ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, в графі пояснення зазначено «Не згоден».
Обставини, які зафіксовані в протоколі, а саме наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які її виявили, згідно п.2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 25.07.2023 року, ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.
Також, з відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, як працівниками поліції було зупинено транспортний засіб ВАЗ 21063 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_1 . 
Працівники поліції зупинили ОСОБА_1 за те, що він не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 (зупинку заборонено), про що склали відповідну постанову. Під час спілкування, поліцейський вказав на ознаки сп`яніння наявні у ОСОБА_1 , що стало підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» відмовився, оскільки він цьому приладу не довіряє, та на пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я також відмовився. 
Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, який буде направлений до суду.
Поряд з цим, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Також, відповідно до п.1 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці;
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я.
З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі з бодікамер працівників поліції не зафіксовані ознаки перебування  ОСОБА_1   у стані алкогольного сп`яніння, які зумовлюють необхідність проходження ним огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, якщо така вимога висловлена, закон не передбачає, що водій може відмовитись від її виконання лише з тих міркувань, що на його власну думку, або на думку іншого стороннього спостерігача він не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і ця відмова не буде мати такого наслідку як притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. 
Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями  ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)
За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1  п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність судової постанови є безпідставними.
Покарання призначено судом першої інстанції ОСОБА_1   в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.
Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року стосовно  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        О.Ю. Грошева