УХВАЛА
 
27 травня 2024 року
м. Київ
справа № 404/1229/21
провадження № 61-6653 ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 29 рішення восьмої сесії сьомого скликання від 07 квітня 2017 року № 940 про затвердження ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у спільну сумісну власність по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та пункт 29.1 рішення восьмої сесії сьомого скликання від 07 квітня 2017 року № 940 яким передано ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у спільну сумісну власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:04:032:0054) по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2687 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової громадської забудови.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
18 січня2024 року    ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ці судові рішення, яка ухвалою Верховного Суду                    від 31 січня 2024 року залишена без руху для усунення недоліків, а в подальшому  ухвалою від 04 березня 2024 року визнана неподаною та повернутазаявникові на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження. 
Роз`яснено заявникові, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (провадження № 61-1347ск24).
У березні 2024 року  ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда                   від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                 від 19 грудня 2023 рокуу цій справі, яка ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року визнана неподаною та повернута заявникові на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (провадження № 61-4893ск24).
04 травня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку                    ОСОБА_1 втретє подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, яка за змістом є подібною двом попередньо поданим касаційним скаргам. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження та підлягає поверненню з таких підстав. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які небрали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої 
статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з наведенням обґрунтувань таких доводів.
Виконання зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявником підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі ОСОБА_1 касаційної скарги установлено, що вона не містить посилань на конкретний підпункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань такого посилання. Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди позивача із оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанції та посиланням на нормативно-правові акти, що свідчить про формальний підхід заявника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. 
Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 рокувважати неподаною та повернути заявникові.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                    О. В. Білоконь