П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/17689/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
26 квітня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року позов задоволено частково.
Не погодившись з прийнятим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.
Позивач просить суд скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника ОСОБА_2 просить суд апеляційну скаргу задовольнити, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на їх  думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційні скарги.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалами від 20 та 23 лютого 2024 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 16.01.2023 відносно позивача  було вчинене адміністративне правопорушення, в частині порушення правил дорожнього руху, а саме: не надання можливості пішоходу закінчити перехід проїзної частини дороги на пішохідному переході водієм КП "ВТК".
Листом управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції від 21.06.2023 повідомлено, що керівництвом батальйону УПП у Вінницькій області ДПП було переглянуто доданий відеоматеріал від 16.01.2023, зафіксований камерами Ситуаційного центру Вінницької міської ради, та встановлено, що 16.01.2023 близько 15.35 год. пішохід здійснював перехід проїзної частини від Будинку Офіцерів, що за адресою: місто Вінниця, проспект Коцюбинського, 37 по регульованому пішохідному переході на дозволяючий зелений сигнал світлофора, однак під час переходу громадянином посередині проїзної частини сигнал світлофора для пішоходів змінився із зеленого на червоний, а тому водії транспортних засобів зобов`язані надати перевагу в русі пішоходам для закінчення переходу проїзної частини відповідно до п. 18.2 ПДР, однак водій тролейбуса бортовий номер 041 не виконав дану вимогу та розпочав рух.
В ході проведення перевірки було встановлено водія маршрутного транспортного засобу «PTS» (тролейбус), бортовий номер 041, якого було запрошено на розгляд справи до управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на 20.06.2023. Останній з`явився та визнав свою вину, після чого відповідно до статей 247, 284 КУпАП та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП справу про адміністративне правопорушення щодо водія закрито.
01.07.2023 позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію, в якому просив надати наступну інформацію:
- чи є відомості про оскарження водієм тролейбуса адміністративних матеріалів;
- надати копію адміністративних матеріалів правопорушення.
Листом від 20.07.2023 відповідач повідомив позивача про те, що будь-яких клопотань, заяв або звернень щодо оскарження постанови від водія тролейбуса на адресу УПП у Вінницькій області ДПП не надходило. З приводу надання копії адміністративних матеріалів відповідач зазначив, що в даних матеріалах містяться персональні дані особи, а тому надання даної інформації буде суперечити вимогам законодавства.
Разом із тим, на думку позивача, відмова відповідача в наданні запитуваних документів є протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
У відповідності до положень ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію»).
При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
В даному ж випадку, відмовляючи у наданні позивачу копій адміністративних матеріалів, відповідач зазначив, що вони містять персональні дані третіх осіб.
Надаючи оцінку даним посиланням відповідача, як на підставу для відмови у наданні запитуваних позивачем документів, а саме на те, що  позивач не має статусу потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.
Так, статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; третя особа - будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.
Частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.
Питання поширення персональних даних врегульовані статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних», частинами 1 та 2 якої встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Частиною 3 статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.
Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу.
Таким чином, якщо запитуваний документ містить персональні дані, що мають бути захищені, ці дані необхідно знеособити шляхом, визначеним законом - вилучити відомості, які дають можливість прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. Знеособлення персональних даних у відповідності до положень зазначеної статті закону охоплюється терміном «обробка персональних даних» та є обов`язком відповідних суб`єктів цього закону.
При цьому, положеннями частини 8 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Втім, ані зі змісту оскаржуваної відмови, ані зі змісту відзиву на позовну заяву не вбачається обставин, які б могли слугувати перешкодою для надання позивачу запитуваних ним документів, за виключенням персональних даних осіб, які в них зазначені.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог даного позову в частині протиправності дій саме Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови у наданні запитуваних позивачем документів згідно його запиту від 01.07.2023, оскільки відповідь на запит позивача була підписана заступником начальника ОСОБА_2 , саме як посадовою особою Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача, стосовно наявності підстав для зобов`язання відповідача надати запитувані документи згідно запиту позивача від 01.07.2023, колегія суддів вказує на слідуюче.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.
З огляду на вищевикладені положення, а також обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на інформацію від 01.07.2023 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо часткового задоволення адміністративного позову. При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.