ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року  
м. Черкаси   

Справа № 706/26/24		
Провадження № 22-ц/821/726/24		
категорія 310000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .
Свої вимоги мотивувала тим, що 23 лютого 2023 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Києва, актовий запис 318.
Вказує, що з самого початку стосунки між подружжям були нормальними. Так склалося, що сторони з самого початку не проживали разом, через те що кожен з подружжя мав різні погляди на життя і на майбутнє. Чоловік, ще до російсько-української війни вибрав службу в ЗСУ. Через це значно ускладнилося сімейне життя, дружина завжди була сама. Сама сплачувала за оренду квартира, а чоловік, якщо і допомагав, але це були не значні кошти. 
Позивачка неодноразово намагалася змінити цю ситуацію, але нічого не змінювалося. Вже коли нічого не можна було змінити і такі стосунки загострювалися, позивачка знайшла іншого хлопця, та має з ним плани на майбутнє.
На даний час ведення сторонами спільного сімейного господарства, близькі стосунки та будь-які приязні стосунки повністю припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, це б суперечило інтересам сторін.
Відповідач до розірвання шлюбу відноситься спокійно, але нічого для цього робити не хоче, тому розірвати шлюб у відповідності до ст. 106 Сімейного кодексу немає можливості. Спір про поділ майна відсутній.
В зв`язку з вищевикладеним просила суд розірвати шлюбу між нею та відповідачем, який був зареєстрований 23.02.2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Києва, актовий запис 318. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 23.02.2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Києва, актовий запис 318.
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки позивач наполягає на розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У березні 2024 року ОСОБА_2 подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення суду не законне, суд не з`ясував обставини справи та додаткові докази, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не вірно застосував норми процесуального права.
Розриваючи шлюб між сторонами, суд невірно встановив, що вони не проживали разом, через те, що кожен з подружжя мав різні погляди на життя і на майбутнє. 
Ще до повномасштабного вторгнення відповідач був призваний до військової служби в ЗСУ, через це значно ускладнилося проживання разом, як сімейного подружжя. На момент реєстрації шлюбу та до недавнього часу сторони підтримували подружні стосунки і намагалися знайти вихід із будь-якої ситуації. 
Позивачка зазначає, що завжди була сама, сама сплачувала всі витрати, зокрема, за оренду квартири, проте це не відповідає дійсності.
Майже всі кошти, які заробляв відповідач, віддавав позивачці, завжди сплачував оренду квартири, харчування та постійно робив дорогі подарунки, що підтверджується відповідними доказами.
Отже, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позову. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Апеляційним судом встановлено, 23 лютого 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 318.
На час подачі позову до суду малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, шлюбні відносини між ними припинені, відсутня згода на примирення, та збереження їх шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін та моральним засадам суспільства.
Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки такий існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін.
Крім того, слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.
Оскільки судом першої інстанції достовірно з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для розірвання шлюбу.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2024 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                Л.І. Василенко

                                                                       О.В. Карпенко