П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/35108/23	

 	Головуючий в 1 інстанції:  Єфімєнко К.С                           Дата і місце ухвалення: 13.01.2024р., м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив  суд: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України щодо не виплати додаткової доплати ОСОБА_1 за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 р. пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах за період з 12 березня 2020 по 01 липня 2020 року; 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року; 01 листопада 2020 року по 01 серпня 2021 року; 01 вересня 2021 року по 01 серпня 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо не виплати додаткової доплати ОСОБА_1 за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 р. пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах за період з 18 листопада 2022 по 01 липня 2023 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 р. пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах за період з 12 березня 2020 по 01 липня 2020 року; 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року; 01 листопада 2020 року по 01 серпня 2021 року; 01 вересня 2021 року по 01 серпня 2022 року; 18 листопада 2022 по 01 липня 2023 року з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу прикордонним загоном НОМЕР_2 прикордонним загоном не проведено з ним повного розрахунку щодо виплати заборгованості по додатковій доплаті до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в умовах забезпечення життєдіяльності населення, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 за спірні періоди.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 13.02.2024 р. та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач у зазначені в позові періоди під час виконання своїх обов`язків не забезпечував життєдіяльність населення, що підтверджується відсутністю рапортів начальника відділу прикордонної служби категорії (тип Б) про те, що позивач виконував свої обов`язки в умовах забезпечення життєдіяльності населення та мав контакт з ним (населенням).
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 01.06.1996 по 12.09.2023 позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, у тому числі в період з 2015 по 17.11.2022 у НОМЕР_4 прикордонному загоні, з 18.01.2023 по 12.09.2023 y НОМЕР_2 прикордонному загоні. 
Наказом від 12.09.2023 № 437-ос начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 , майстер-сержанта, остання штатна посада інспектора прикордонної служби 1 категорії – інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу».
Станом на день звільнення відповідно до наказу від 12.09.2023 №385-oc, вислуга років становить: календарна військова 26 років 06 місяців 14 днів, пільгова військова - 12 років 03 місяців 07 днів; всього військова - 38 років 09 місяць 21 днів.
Відповідно до положень цього наказу, позивач на момент звільнення повинен був отримати   грошову компенсацію за невикористанні 45 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 20 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік.
20 вересня 2023 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якої просив нарахувати та виплатити додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 року пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах під час служби. 
Листом від 24.10.2023 за №22/C-314-351 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено позивачу у виплаті доплати у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень та асигнувань на зазначені цілі.
Військова частина НОМЕР_3 у відповідь на звернення позивача від 25.10.2023 про виплату додаткової доплати за службу в особливих умовах надіслала документи щодо виплат додаткової доплати (лист 17.11.2023 №12/Т-167-166).
Не погоджуючись з діями відповідачів щодо  не нарахування  та не виплати додаткової доплати за службу в особливих умовах, позивач звернувся до суду з цим  позовом.
Приймаючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період позивач працював за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 375, а тому відповідач мав встановити та виплачувати позивачу в цей період додаткову доплату пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня на усій території України карантин.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі постанова №375) на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами п. п. 2-5 вказаної постанови встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику(п.4).
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади (п.5).
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
На виконання пункту 4 постанови № 375 Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано наказ від 24.06.2020 № 594-ОС «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким установлено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни військовослужбовцям, які забезпечують правопорядок і безпеку громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, медичним та іншими працівниками, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювань серед людей на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, додаткову доплату у граничному розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення (заробітної плати), пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати: 1) військовослужбовцям, які займають штатні посади в органах Державної прикордонної служби України; 2) працівникам, які займають штатні посади в закладах охорони здоров`я Державної прикордонної служби України (пункт 2); персональний перелік військовослужбовців та працівників, яким провадиться додаткова доплата, визначати начальнику (командиру) органу Державної прикордонної служби України (пункт 3); нарахування додаткової доплати провадити у відсотковому відношенні до грошового забезпечення (заробітної плати) з розрахунку всіх складових, у тому числі й премії, за винятком виплат, що носять разовий характер (пункт 4); розмір додаткової доплати визначати згідно поіменного рапорту керівника підрозділу (пункт 5).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підставою для отримання доплати за постановою №375 є сукупність таких умов: 1) особа є військовослужбовцем або працівником; 2) забезпечує правопорядок і безпеку громадян, виконуючі обов`язки Державної прикордонної служби України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Тим самим вказана доплата здійснюється не всім посадовим особам прикордонної служби, а лише тим, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
При цьому для оцінки того, чи відповідають обов`язки посадової особи визначеним постановою №375 критеріям, визначальним фактом є не безпосередній контакт з населенням під час несення служби зокрема, а забезпечення життєдіяльності населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) через безпосередній контакт з населенням.
Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, які здійснюються центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
З матеріалів справи вбачається, що згідно архівної відомості з січня 2021 грудень 2021, позивачу виплатили додаткову доплату до грошового забезпечення встановлену Постановою КМУ №485 від 10.06.2020 року, відповідно до Порядку №375 від 29.04.2020 року  у серпні                        2021 року у сумі - 1813,89 грн.
У 2022 році НОМЕР_4 прикордонний загін виплатив позивачу додаткову доплату до грошового забезпечення встановлену Постановою КМУ №485 від 10.06.2020 року, відповідно до Порядку №375 від 29.04.2020 року, з січня 2022 по 17 листопада 2022 мені: у серпні 2022 року - 5400 грн., у вересні 2022 року - 5400 грн., у жовтні 2022 року - 5400 грн, у листопаді 2022 року 5400 грн. (архівна відомість про грошове забезпечення ОСОБА_1 з січня 2022 по грудень 2022).
17 листопада 2023 року на підставі наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону №551-ос позивач вибув для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_2 прикордонного загону де був призначений на посаду інспектора 1 категорії - інструктор кінологічного відділення.
Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує, що позивач у спірні періоди залучався до виконання обов`язків щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян, виконуючі обов`язки Державної прикордонної служби України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Таким чином колегією суддів встановлено, що у спірний період позивач працював (проходив службу) за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової доплати, передбаченої Постановою КМУ № 375, а тому відповідачем була встановлена та виплачувалась  позивачу в цей період додаткова доплата пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах.
Разом з тим предметом спору у цій справі  є не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375, у період з 12 березня 2020 по 01 липня 2020 року; 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року; 01 листопада 2020 року по 01 серпня 2021 року; 01 вересня 2021 року по 01 серпня 2022 року; 18 листопада 2022 по 01 липня 2023 року.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 4 постанови № 375 персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Однак, матеріали справи не містять будь-яких розпорядчих документів, які підтверджували б встановлення позивачу доплати, передбаченої постановою №375 у спірний період.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача про те, що оскільки відповідачем зазначено, що додаткова доплата виплачується лише за наявності бюджетних асигнувань, а розпорядження, асигнування та накази, які діяли на той час відсутні, то це є підтвердженням права позивача на отримання такої виплати.
Так, вірними є доводи позивача, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату доплати до грошового забезпечення, однак в даній справі відсутні саме докази, які підтверджують право позивача на встановлення відповідної доплати у оскаржуваний період часу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачами  додаткові доплати у 2020 та 2022 роки були  встановлені позивачу наказами  та оплачені у повному обсязі пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах, що підтверджується архівними відомостями та не заперечується  сторонами по  справі.
В свою чергу позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів включення його до персонального переліку посадових осіб прикордонної служби для встановлення доплати військовослужбовцям, які займають штатні посади в органах прикордонної служби, які залучались до заходів щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян під час дії карантину за період з з 12 березня 2020 по 01 липня 2020 року; 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року; 01 листопада 2020 року по 01 серпня 2021 року; 01 вересня 2021 року по 01 серпня 2022 року; 18 листопада 2022 по 01 липня 2023 року, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Отже, матеріалами справи не підтверджено наявність у позивача права на додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах за період з з 12 березня 2020 по 01 липня 2020 року; 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року; 01 листопада 2020 року по 01 серпня 2021 року; 01 вересня 2021 року по 01 серпня 2022 року; 18 листопада 2022 по 01 липня 2023 року.
Суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024  року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                          Повний текст судового рішення виготовлений 22 квітня 2024  року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук