Номер провадження: 22-ц/813/3972/24 
Справа № 523/4365/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/4365/23
Номер провадження: 22-ц/813/3972/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
- за участі секретаря судового засідання – Мокана В.В.,

учасники справи: 
- позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою адвоката Бондаренка Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Малиновського О.М. 12 грудня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором від 21.02.2020 р. у розмірі - 416 344,35рн., яка складається з: - сума боргу за тілом кредиту в розмірі - 359 171,33грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі – 57 173,02 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 21.02.2020 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених Договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме - щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. 
У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 20.12.2022 року у вищевказаному розмірі.
Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів Банку (а. с. 2 – 6).

Позиція відповідача в суді першої інстанції 

Адвокат Бондаренко А.О., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на позовну заяву просить у її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 підписав лише анкету-заяву. Водночас, відповідача не було ознайомлено з Тарифами та Умовами, які діяли та були в редакції під час підписання анкети-заяви. Крім того, відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості , так як на думку позивача борг по кредиту складає - 359 171,33грн., в той же час за наданим розрахунком вказується, що відповідач сплатив заборгованість по кредиту в розмірі - 1 327 777,01 грн. (а. с. 88 – 90).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2023 року задоволено частково вищевказаний позов Банку.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 340 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі - 57 173,02 грн., судовий збір у розмірі - 5 100,00 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 21.02.2020 р. була підписана Анкета-заява, а 27.02.2020 р. заява про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, у якій містяться істотні умови кредитного договору, а саме - процентна ставка, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, порядок формування овердрафту тощо. Отже, між сторонами договору, під час його укладення, були досягнуті усі істотні умови.
За таких обставин твердження відповідача про його необізнаність про конкретні запропоновані йому Умови та правила банківських послуг та Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та врегулювання інших умов кредитування, є безпідставними та судом відхилені.
Враховуючи формування суми овердрафту саме на підставі Умов і правил обслуговування фізичних осіб, суд вважав законними та обґрунтованими позовні вимоги лише в частині стягнення суми використаного боржником максимального кредитного ліміту у сумі - 340 000,00 грн., а не з суми заявленого боргу на суму - 359 171,33 грн., оскільки виходячи із виписки по картці, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та, частково погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів проте допустив прострочення кредитного зобов`язання.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої суми за тілом кредиту, яка є більшої ніж сума встановленого кредитного ліміту, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задовольнив частково.
Суд відхилив заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності у нього заборгованості по кредиту з посиланням на те, що ним було сплачено - 1 327 777,01 грн., оскільки вказане спростовується випискою за договором №б/н за період 03.04.2019 р. по 22.12.2022 р., яка є належним та допустимим доказом, так як має статус первинного документу, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , використовуючи кредитні грошові кошти частково сплачував заборгованість за договором (графа «Сума погашення за наданим кредитом»), втім допустив прострочення виконання на суму кредиту у розмірі - 340 000,00 грн. та процентів у сумі - 57 173,02 грн. (а. с. 167 – 168).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Бондаренко А.О., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що помилковими є висновки суду про ознайомлення апелянта з умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки апелянтом було підписано лише анкету-заяву від 21.02.2020 року, в якій процентна ставка не зазначена. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані банком Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Роздруківка із сайту позивача не можу бути доказом вказаного. Відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком боргу, так як на думку позивача борг по кредиту складає - 359 171,33 грн., в той же час за наданим розрахунком вказується, що відповідач сплатив заборгованість по кредиту в розмірі - 1 327 777,01 грн. (а. с. 173 – 176, 179 – 181).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року апеляційну скаргу адвоката Бондаренка А.О., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2023 року залишено без руху (а. с. 187 – 187 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Бондаренка А.О., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.12.2023 року (а. с. 192).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2024 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 196).
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах р.озгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі, визначені відповідно до них правовідносини

Згідно умов кредитного договору №б/н від 21.02.2020 р. ОСОБА_1  отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, отриманням банківської картки WorldElіte з можливим встановленням кредитного ліміту до - 400 000,00 грн. (а. с. 38, 39 - 40).
Згідно заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 під особистий підпис від 27.02.2020 р. було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, в тому числі типу кредиту по преміальній карті WorldElіte, строку кредитування, типу та розміру процентної ставки, процентної ставки при невиконанні зобов`язання, розмір комісії та штрафів, розміри щомісячного платежу та іншими умовами здійснення розрахунків з використанням платіжної картки WorldElіte (а. с. 93 -109).
Факт отримання від позивача банківської кредитної картки WorldElіte, з можливим встановленням кредитного ліміту до - 400 000,00грн., визнаний ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.
Розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг змінювався з суми - 200 000,00 грн. (21.01.2020 р.) до суми - 340 000,00 грн. (24.05.2021 р.) (а. с. 37).
Відповідно до Умов та Правил, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та штраф.
Вважаючи, що з боку відповідача умови кредитного договору не виконуються належним чином, Банк за договором кредитування розрахував заборгованість відповідачу, яка станом на 20.12.2022 р. дорівнює - 416 344,35 грн., яка в свою чергу складається з: - сума боргу за тілом кредиту в розмірі - 359 171,33 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі - 57 173,02 грн..
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції. 

Частиною 3 статті 3ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позову.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Із матеріалів справи вбачається, що 21.02.2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на витяг з Тарифами банку, у тому числі типу кредиту, по преміальній карті WorldElіte, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.
До позовної заяви позивачем додано: - копію анкети-заяви клієнта – фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана  ОСОБА_1 ; - паспорт споживчого кредитування; - розрахунок заборгованості за договором б/н від 21.02.2020 року, станом на 20.12.2022 року; - копію Витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток; - копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг; - довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; - довідку про видані кредитні картки; - копію паспорта ОСОБА_1 ; - виписку за договором про рух коштів за період з 11.04.2019 року по 01.12.2022 року.
Довідками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що ОСОБА_1 видані кредитні картки 03.04.2019 року - №   НОМЕР_1 терміном дії до кінця березня 2020 року, 11.04.2019 року - № НОМЕР_2 терміном дії до кінця березня 2022 року, 27.02.2020 року - № НОМЕР_3 терміном дії до кінця лютого 2023 року, 13.03.2020 року - № НОМЕР_4 терміном дії до кінця лютого 2023 року. 03.04.2019 року здійснено старт карткового рахунку № НОМЕР_1 .
Факт отримання від позивача банківської кредитної картки WorldElіte з можливим встановленням кредитного ліміту до - 400 000,00 грн. визнаний ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.
Розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг змінювався з суми - 200 000,00 грн. (21.01.2020 р.) до суми - 340 000,00 грн. (24.05.2021 р.) (а. с. 37).
В матеріалах справи міститься заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 під особистий підпис від 27.02.2020 р. було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, у тому числі типу кредиту, по преміальній карті WorldElіte, строку кредитування, типу та розміру процентної ставки, процентної ставки при невиконанні зобов`язання, розмір комісії та штрафів, розміри щомісячного платежу та іншими умовами здійснення розрахунків з використанням платіжної картки WorldElіte (а. с. 93 - 109).
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, погодження сторонами умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами.
Проте, відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було спростовано про його необізнаність про конкретні запропоновані йому Умови та правила банківських послуг та Тарифи, відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та врегулювання інших умов кредитування.
У паспорті споживчого кредиту містяться відомості про процентну ставку, вказаний паспорт підписано ОСОБА_1 27.02.2020 року.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 27.02.2020 року, наявна інформація про процентна ставка, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, порядок формування овердрафту тощо. Отже, між сторонами договору, під час його укладення, були досягнуті усі істотні умови.
З викладеного вбачається, що відповідачем умови кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитом були погоджені його сторонами, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі – 17 958,50 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі – 39 214,52 грн..
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, розраховувався в магазинах та ресторанах, а також поповнював картку.
Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростував.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач обставин отримання кредитних коштів також не заперечує та зазначає, що він отримав Банківську карту WorldElite з можливим кредитним лімітом до - 400 000 грн..
Також апеляційний суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 21.02.2020 року, станом на 20.12.2022 року, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає - 359 171,33 грн. відповідачем не спростовано, власного контр розрахунку не надано.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також пояснення скаржника викладені в апеляційній скарзі щодо наявності заборгованості за тілом кредиту, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Доводи щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів, апеляційний суд відхиляє, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованість за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Вказані висновки відповідають позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц.
Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довело відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку, видачу кредитних карток, при цьому відповідачем вказані обставини не заперечуються, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позовних вимог, оскільки фактичне використання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості у відповідному розмірі, підтверджується належними доказами по справі, та не спростовано відповідачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Бондаренка Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Бондаренка Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бондаренка Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року.

Головуючий суддя:                                         А. П. Заїкін

Судді:                                                         С. О. Погорєлова                                                
                                                                О. М. Таварткіладзе