ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22875/23	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/390/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Шевчука В.О.,  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.О., на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року,
в с т а н о в и в:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 12.11.2023 о 22.42 в м. Тернопіль, вул. Вояків Дивізії Галичини, 8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MASZDA A6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

       В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.О., вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і на підставі п.5 розділу ІІ Інструкції просив поліцейського надати йому для огляду сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку.
       Вказує, що водій просив відзначити, що алкотестер не мав серійного номера, а мав швидше за все інвентарний номер виконаний коректором, відтак законна вимога водія за своєю суттю виконана не була і породила у ОСОБА_2 . сумніви в тому, що запропонований алкотестер пройшов відповідну повірку і дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
       Апелянт звертає увагу, що з відеозапису вбачається, що водію пред`являлось свідоцтво про повірку із строком дії 06.07.2024, проте, до матеріалів провадження не долучено копію свідоцтва про повірку, а з додатків на відповіді від 17.11.2024 за вих. №175аз/41/33/01-2023 наданої на запит адвоката свідоцтва про повірку, вбачається, що строк його дії до 28.12.2023.
       Крім цього, захисник вважає, що ОСОБА_1 було позбавлено права на захист, хоча він заявляв про бажання залучити адвоката із системи БВПД.
       Стверджує, що суд помилково прийшов до висновку, що вимога пред`явлення свідоцтва про повірку нівелювалась можливістю тим, що працівниками поліції було неодноразово роз`яснено щодо можливості пройти такий огляд в медичному закладі, що останнім, після виникнення в нього сумнівів щодо неналежності вказаного газоаналізатора, ОСОБА_1 бажання проходити такий огляд в медичному закладі не виявив.
       Захисник вважає, що прямої і чіткої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було зафіксовано, а саме відмова від проходження якого формувало склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та в долучених матеріалах докази цьому відсутні.
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
       
       Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Шевчука В.О., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянту слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №630022 від 12 листопада 2023 року, 12.11.2023 о 22.42 в м. Тернопіль, вул. Вояків Дивізії Галичини, 8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MASZDA A6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
       Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       З наявної у справі сукупності доказів, в тому числі з відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівників поліції пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення особою п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В даному випадку, у зв`язку з відмовою водія пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відносно нього працівником поліції правильно складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому зафіксовано наявні у водія ознаки алкогольного сп`яніння та факт відмови останнього від проходження відповідного огляду, що повністю узгоджується з диспозицією вказаної правової норм 
       Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , котрий не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 “Вїзд заборонено”.
       В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАТ №8129734 від 12 литопада 2023 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП. (а.с. 4)
       Дані обставини також стверджуються рапортами інспекторів поліції від 01.05.2023. (а.с. 5)
       Суддя враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.
       Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, від чого ОСОБА_1 відмовився і йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 також відмовився, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
       На переконання апеляційного суду, за встановлених поліцейськими обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його поведінка щодо виконання вимог п.2.5 ПДР України працівником поліції правильно розцінена як відмова водія від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено останньому.
       При цьому, засвідчений відеозаписом характер поведінки ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу полйцейським вочевидь надавав працівникам поліції обґрунтованих сумнівів щодо керування ним транспортним засобом у тверезому стані, а сукупність ознак, які вказують на небезпідставні вимоги працівника патрульної поліції пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння та зафіксована відмова ОСОБА_1 від виконання такої вимог поліцейського переконують апеляційний суд у доведеності провини останнього.

       Доводи апеляційної скарги, що у ОСОБА_1 виникли сумніви в тому, що запропонований працівниками поліції алкотестер пройшов відповідну повірку і дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
       Окрім того, суд вважає, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не пов`язана з технічним характеристиками та відповідністю нормам сертифікації приладу алкотестер, оскільки характер його поведінки свідчив фактично про намір уникнути проведення такого огляду.
       
       Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
       Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
                       
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.О. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя