КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/2175/24                                                                          Головуючий у суді І інстанції Зотько Т.А.
Провадження № 33/824/2843/2024                                                     Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
24 травня 2024 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення,
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 03 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 21 березня 2024 року, а в ніч з 22 по 23 березня 2024 року його дружину госпіталізували і вона потребувала догляду, тому він не міг займатися оскарженням постанови.
Перевіривши матеріали справи та аргументи клопотання поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
За змістом положень ч. 2 ст. 294 КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.
Зі змісту постанови Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_1 був присутній, а отже достовірно знав про результат прийнятого рішення, порядок і строки його оскарження.
Як вбачається з матеріалів справи, повний текст оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було отримано особисто 21 березня 2024 року, що підтверджується розпискою на його заяві (а.с. 22).
Враховуючи, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 18 березня 2024 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 28 березня 2024 року. Разом з тим, з апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 03 квітня 2024 року.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі сплином значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушувати принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначений строк підлягає поновленню з огляду на те, що повний текст постанови ОСОБА_1  отримав 21 березня 2024 року, а наступний день його дружину було госпіталізовано в КНП КМ КЛШМД, де вона перебувала до 27 березня 2024 року, апеляційної судом до уваги не береться.
Сам по собі факт отримання копії постанови за наявності обставин щодо обізнаності із розглядом справи не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови.
Із копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5610 не вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_1 , а також того, що в період госпіталізації в медичний заклад хвора потребувала постійний стороннього догляду.
При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_1 особисто ознайомлювався з матеріалами справи 28 березня 2024 року (а.с. 23), тобто в межах десятиденного строку на апеляційне оскарження, проте з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції звернувся 03 квітня 2024 року.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало ОСОБА_1 після винесення та отримання постанови суду реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення протягом встановленого законом строку і доказів того, що він вживав відповідних заходів, спрямованих на захист своїх прав та інтересів не надано.
Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не містять посилань на обставини, що об`єктивно унеможливили апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року у передбачений законом строк.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними, а відтак відмовляє у поновленні процесуального строку та з підстав, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, повертає апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року відмовити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            С.А. Голуб