ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №592/13551/23 
Номер провадження 22-ц/816/491/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг»
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2023 року, в складі судді Бичкова  І.Г., ухвалене у м. Суми,

                                                        В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Супруна Д.В., звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» (далі – АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ») про зміну формулювання причин звільнення, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та вихідної допомоги.
Позовна заява мотивована тим, що з 20 березня 2020 року по 21 серпня 2023 року вона перебувала у трудових відносинах з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ», працювала на посаді розподілювача робіт четвертого розряду дільниці № 21 тари та пакування. 14 серпня 2023 року подала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак наказом товариства №2534/ВК від 14 серпня 2023 року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що є істотним порушенням законодавства про працю. 
Крім того, в день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 26108,79 грн. Ця сума без урахування вихідної допомоги, яку позивачці має бути нараховано та виплачено у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем законодавства про працю відносно строків та розмірів виплати заробітної плати. Так, станом на червень 2023 року борг підприємства перед позивачкою становив 27455,16 грн, липень 2023 року – 24896,48 грн. Раніше рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 липня 2023 року по справі № 592/8992/23 було стягнуто на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 18629,90 грн, остаточна сума боргу складає 7478,89 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просив суд: 
- змінити формулювання причини звільнення, що визначені в наказі №2534/ВК від 14 серпня 2023 року, та вказати підставою звільнення ч. 3 ст. 38 КЗпП України; 
- стягнути з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 7478,89 грн;
- стягнути з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 20100,00 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та вихідної допомоги задоволено.
Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 та вважати ОСОБА_1 , розподілювача робіт четвертого розряду дільниці № 21 тари та пакування, звільненою 21 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме: систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ».
Стягнуто з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 7478 грн 89 коп.
Стягнуто з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 20100 грн з послідуючим утриманням податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь держави 1073 грн 60 коп. судового збору (за вимогу немайнового характеру) та 1073 грн 60 коп. на користь держави (за вимогу майнового характеру).
В апеляційній скарзі АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_1 та стягнення на її користь вихідної допомоги прийняти нову постанову, якою зменшити суму стягнення вихідної допомоги з 20100 грн до 6852 грн 60 коп.   
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом не враховано, що затримка виплати всіх належних звільненому працівнику сум виникла не з вини товариства, що підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, сертифікатами Сумської Торгово-промислової палати № 5900-22-1596 від 30 листопада 2022 року та № 5900-23-0322 від 24 січня 2023 року, якими засвідчено форс-мажорні обставини, пов`язані із військовою агресією РФ проти України. 
  Посилаючись на те, що порушення строків виплати позивачу заробітної плати виникла внаслідок дії обставин непереборної сили – військової агресії рф проти України, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вважає, що товариство звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Доводить, що позивачем допущене не правильне трактування положень постанови КМ України № 100 від 08 лютого 1995 року та не правильно обраховано суму вихідної допомоги виходячи із розміру мінімальної заробітної плати – 6700 грн. Вказує, що за даними довідки № 16-07/683 від 03 жовтня 2023 року про середньоденну заробітну плату колишнього працівника  АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ», середньоденна заробітна плата позивача, без відрахування ПДФО та військового збору, становить 304 грн 56 коп. Відповідно, сума вихідної допомоги, що може бути виплачена позивачці становить 6852 грн 60 коп. (7,5 (роб. днів) х 304,56 грн х 3).
Рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13,  ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1   з 20 березня 2020 року по 21 серпня 2023 року перебувала з відповідачем АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ», працювала на посаді розподілювача робіт четвертого розряду дільниці № 21 тари та пакування (а.с. 8).
14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою на адресу генерального директора АТ «Сумське НВО – ІНЖИНІРИНГ», в якій просила звільнити її з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати (а.с. 9).
Наказом АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» №2534/ВК від 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 , розподілювача робіт четвертого розряду дільниці № 21 тари та пакування, було звільнено 21 серпня 2023 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 8 зв.).
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 липня 2023 року по справі №592/8992/23 було стягнуто з АТ «Сумське НВО – ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 18629,90 грн (а.с. 10).
Постановою прокурора Окружної прокуратури міста Суми Левченка А. від 14 квітня 2022 року визнано AT «СМНВО - Інжиніринг» потерпілим у кримінальному провадженні № 42022202510000032 від 05 березня 2022 року за ч. 1 ст. 438 КК України за фактом застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та віддання наказів про вчинення таких дій, що полягали у вчиненні обстрілів мирного населення та цивільної інфраструктури 05 березня 2022 року, що призвело до зруйнування будівель і споруд AT «СМНВО - Інжиніринг» по АДРЕСА_1 .
Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року (а.с. 20).
30 листопада 2022 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано відповідачу сертифікат № 5900-22-1596, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України (а.с. 21).
24 січня 2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано відповідачу сертифікат № 5900-23-0322, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Договору на поставку № 1467/21 запасних частин до насосного обладнання для планово-попереджувального ремонту енергоблоку № 1 Білоруської АЕС від 03.11.2021 (а.с. 23).
13 лютого 2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано відповідачу сертифікат № 5900-23-0741, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по AT «СМНВО - Інжиніринг» та ВАТ «Нафтан» (а.с. 24).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у своїй заяві позивач просила звільнити її з мотивів систематичного порушення роботодавцем строків виплати заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак не маючи повноважень самостійно в односторонньому порядку змінювати правову підставу розірвання трудового договору, АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ» у наказі №2534/ВК від 14 серпня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , вказано за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, а тому згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України підлягає приведенню у відповідність формулювання причини звільнення, вказавши правильно: вважати ОСОБА_1 звільненою 21 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме: систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з АТ «СМНВО – ІНЖИНІРИНГ».
При звільненні позивача внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, суд дійшов висновку про належність їй до виплати вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 20100 грн, що обчислена із мінімальної заробітної плати.  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
За правилом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 48 КЗпП України).
Згідно з п. 2.26, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Із аналізу наведених норм, вбачається, що ст. 38 КЗпП України містить дві окремі підстави для звільнення, які мають різні причини та наслідки, а саме: звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із неможливістю продовжувати роботу) та за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), а відтак запис про причини звільнення у трудовій книжці повинен бути конкретним, із зазначенням частини статті, відповідно до якої відбулося звільнення.
Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.
У разі, якщо вказані працівником причини звільнення – порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП), не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.
Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність зміни та неправильне формулювання причини звільнення ОСОБА_1 у наказі АТ «Сумське НВО – ІНЖИНІРИНГ» №2534/ВК від 14 серпня 2023 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, оскільки у своїй заяві про звільнення позивач просила звільнити його з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати (а.с. 9).
Відповідач, безпідставно зазначив підставою припинення трудового договору з ОСОБА_1 ст. 38 КЗпП України, яка позивачем не заявлялася, і видаючи наказ про її звільнення, не мав повноважень самостійно в односторонньому порядку ініціювати зміну правової підстави розірвання трудового договору в разі незгоди з причиною звільнення, вказаною працівником у заяві про звільнення.
Щодо розміру вихідної допомоги при звільненні колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
За висновками суду першої інстанції, оскільки позивача звільнено за власним бажаннями у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то звільнений працівник у такому випадку має право на грошову виплату – вихідну допомогу.
Колегія суддів погоджується з такими міркуваннями суду та зауважує, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога – це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те,  що при звільненні позивача з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на її користь з відповідача підлягає стягненню вихідна допомога в сумі 20100 грн.
Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування вказаного розміру вихідної допомоги.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги надану товариством довідку від 03 жовтня 2023 року № 16-07/683 про середньоденну заробітну плату позивача, оскільки в ній не міститься інформації про розрахунок такого розміру, та проведення його у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100.
Таким чином, посилання та доводи заявника апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись  ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов